87 Ligedannede Figurer og Proportioner. 285 



som var udførte af Grønlændere, hvem han havde givet de dem uvante Redskaber 

 Papir og Blyant i Haanden. Kystlinierne strakte sig over adskillige Dagsrejser, der var 

 det Maal, som Grønlænderne angav, og Bugtningerne var udførte meget detailleret 

 og med en Omhu, der vidnede om den gode Hukommelse, hvori de bevarede den 

 synsoplevede Linie. At del var Linier, de kunde afbilde, strider ikke imod, at de 

 oprindelige Synsoplevelser gælder Fladefigurer; thi Erindringen af Linien har sikkert 

 været knyttet til Erindringen om det Terræn, der laa indenfor Linien, Fjeld, Dal 

 o. s. v. Hr. Knud Rasmussen bemærkede, at den Evne, som Grønlænderne herved 

 lagde for Dagen, ikke var ny og indført af Europæerne. Ved det første europæiske 

 Besøg i Angmagsalik forefandt Holm saaledes en Art Landkort, der maatle udfores 

 i det Materiale, man havde, og var udskaarne i Træ (Drivtømmer). Det var Relief- 

 kort, i hvilke forskellige Øer var afbildede, forbundne ved en fast Stok. I disse 

 var dog rimeligvis Højdemaaleslokken forholdsvis stor, som den let bliver, naar 

 den bestemmes ved et Skøn. Her skal vi dog holde os til plane Afbildninger af 

 plane Figurer. Prøver paa saadanne har man ogsaa i de ved Ruiün's Forsøg (S. 

 51 (249)) gjorte Afbildninger; thi der synes i alt Fald ikke at være lagt Vægt paa, 

 at Maalestokken skulde være den samme som paa Forbilledet. 



Paa alle disse Maader fremtræder det som en ret oprindelig Evne, gennem 

 Synsoplevelse at opfatte vilkaarlige Figurers Ligedannethed, som beslaar i, at de 

 som Figurer betragtet, altsaa bortset fra fy.siske Forskelle, Farve eller Fremstilling 

 ved ensfarvede Flader eller blot ved Konturtegning, er ganske ens undtagen i Hen- 

 seende til Maalestok og Beliggenhed. Ligesom Forestillingen om Kongruens har 

 man besiddet denne almindelige Forestilling, før man bar lænkl paa at udtrykke 

 den i Ord. Man er bleven sig de Egenskaber, der karakteriserer ligedannede Fi- 

 gurer, mere og mere bevidst, efterhaanden som det, saaledes for de ægyptiske Land- 

 maalere, kom mere og mere an paa at tegne Figurerne nøjagtigere og at gøre den 

 tilsigtede Anvendelse af dem. Der vil aldrig være faldet nogen andet ind, end at 

 rette Linier skal gengives ved rette Linier. Man vil have gengivet et bestemt Maal 

 i Marken ved et bestemt Maal paa Kortet og derved have set, at Længder, der frem- 

 stilles ved hele Antal af disse Maal, staar i samme Forhold paa de to Figurer, og 

 snart ogsaa, at det samme gælder om Dele af Fladefigurerne, der indeholdes hele 

 Antal Gange i disse. Derefter blev man, idet man sagtens begyndte med simple 

 Multipla eller Submultipla, snart saa fortrolig med denne Proportionalitet af ens- 

 liggende Linier, at der skulde mere Skarpsindighed til at tvivle om dens Almen- 

 gyldighed end til at antage den for sikret uden alt Bevis. Længe før det opdagedes, 

 at to Liniestykker ikke behøver at være kommensurable, havde man altsaa faktisk 

 i ligedannede Figurer et Middel til at operere med Forhold mellem geometrisk 

 fremstillede Størrelser uafhængig af, om de er kommensurable. Al der til et Kva- 

 dral i den ene Figur vil svare et Kvadrat i den anden, vil man have betragtet som 

 indlysende, og Landmaalernes Opgave at se, hvor mange Kvadrater paa Længde- 

 enheden der indeholdes i et vist Areal paa Marken, vil man have lost ved de til- 

 svarende Operationer paa Kortet og derved have bemærket, at ligedannede Arealer 



