2. Am. hyperborea Karst. 



Hvit; hatten tätt beströdd med små^, kantiga vårtor. 



Sand. flodstrand., 7. Rysska Lappm. 



Hatten tunn, först kiillrig, sedan utbredd, i kanten fårad, omkr. 

 6 cm, bred; foten nedtill löklikt utsvälld, uppåt afsmalnaude, omkr. 

 5 era. hög; lamellerna fria, glänsande hvita. 



3. Am. strangulata (Fr.) Roz. Fr. Icon. t. 11. 

 Hatten öfversållad med breda, tättsittande, platta vår- 

 tor ; foten nedtill nära basen försedd med en oegentlig ring. 



Blandskog., r. 9. Skand. (Småland, Upland). 



Hatten köttig, först klocklik, sedan utbredd, trubbig, klibbig, 

 glatt, gulblek, med dragning i glänsande brunt, i kanten fårad, 8 — 12 

 cm. bred; foten fylld, äldre ihålig, uppåt afsmalnande; ringen uppsti- 

 gande, smal; slidan fast omgifvande fotens bas; lamellerna fria, tättsit- 

 tande, bukiga, glänsande hvita. 



3. Lepiota Fr. — Fjällskifling. 



* Hatten torr. 



f Lamellerna skilda från foten medelst en halsring (col- 

 larium). 



a. Foten försedd med en fri, flyttbar ring. 



1. L. procera (Scop.) Fr. Sv. Sv. t. 3. — Stolt 

 Fjällsk. 



Hatten först äggrund, sedan utplattad, med tjock^ uti 

 lossnande, bruna fjäll söndersprucken hud. 



SkogsL, sällan på öppn. fält, h. o. d. 8, 9. Ryssl.; 

 Finl.; Skand. 



Hatten köttig, mjuk, pucklig, 15 — 30 cm. bred; foten ihålig, 

 hög, vid basen löklikt uppsvälld, af bruna, tilltryckta fjäll fläckig, 

 omkr. 30 cm. lång; ringen flyttbar, i inre kanten broskartad; lamel- 

 lerna långt skilda från foten; sporerna 18 — 22 mmra. långa, 10 — 

 12 mmm. tjocka. Hattens kött är oföränderligt hvit och har en 



