444 



* Upsaliensis Karst. 



Hatten vattenaktigt kanelbrun, i omkretsen beströdd 

 med hvita, lätt lossnande fjäll; lamellerna fastväxta, tätt- 

 sittande. 



53. Tubaria W. Sm. 



1. T. anthracophila Karst. 



Hatten oregelbunden, torr, omkring kanten beströdd 

 med teml. stora, lätt lossnande, concentriska, hvita, flock- 

 ulliga fjäll, kanelbrun, stötande i rostbrunt; foten först fylld, 

 sedan ihålig, blekare; lamellerna breda. 



Förkolnad ved, r. 9, 10. Finl. (Mustiala). 



Hatten n. köttig, kullrig, äldre utbredd, trubbig, vågböjd, bugt- 

 bräddad, yugre af hyllets lemningar fintrådig och fjällig, äldre glatt, 

 urbleknande, 2 — 5 cm. bred; kanten i väta genomskinligt strimmig; 

 foten jemntjock eller uppåt tillljocknande, krökt eller flerböjd, stundom 

 skrufvrideu, ofta hoptryckt, hvittrådig, strimmig, i toppen bar, vid 

 basen hvitluden, blekt rostbrun, 2 — 4 cm. hög, 3 — 5 mm. tjock; la- 

 mellerna fastväxta, baktill m. breda, olikformiga, i eggen ofta tan- 

 dade och ludduaggade, i början bleka, slutl. likafärgade med hatten, 

 3 — 7 ram. breda; sporerna blekt rostbruna, bredt elliptiska, omkr. 

 6 mmm. långa, 3—4 mmm. tjocka. Bildar smärre tufvor. Luktlös. 

 Närmast beslägtad med följ. 



2. T. furfuracea (Pers.) W. Sm. Bull., t. 535, f. 3. 

 Hatten ljust kanelbrun, beströdd med ljusgrå, silkeshå- 



riga och fjälllika lemningar efter hyllet, torr gråaktigt sämsk- 

 färgad; foten likafärgad med hatten; lamellerna n. nedlö- 

 pande, lifligt kanelbruna. 



Jord, bland ved, löf etc. m. a. 8—12. Ryssl.; Finl; 

 Skand. 



Hatten n. köttig, kullrig och trubbig, äldre plattad och naflad, 

 i fuktig väderlek n. genomskinligt strimmig, kanelbrun, med grått 



