474 



kade, i början bleka, sedan dunkelt rostbruna; sporerna rostbruna. 

 Lukten svag, liknande n. rättikors. 



8. H. sambucinum (Fr.) Karst. Fr. Icon., t. 109, f. 2. 

 Hvit; foten kort och tjock, tät, glatt, strimmig; lamel- 

 lerna hvitaktiga. 



Barrskog., på grus. och gräsbev. st. vid väg. 7—9, 

 Ryssl.; Finl; Skand. 



Hatten köttig, kompakt, först kullrig, sedan utbredd, trubbig, 

 ofta bugtbräddad, tilltryckt silkeshårig, understundom stötande n. i 

 gult, 6 — 9 cm. bred; foten grof, jerantjock eller vid basen klubblikt 

 utsvälld, ofta uppböjd, i toppen otydligt pudrad, 3 — 5 cm. lång, 1 — 3 

 cm. tjock; lamellerna vidfästade, tättsittande, bukiga, 4 — 7 mm. breda. 

 Förekommer enslig och har stark, stinkande lukt. 



9. H. subzonatum Weinm. 



Hatten hvitaktigt sämskfärgad, med 2—3 mörkare, af 

 inväxta, små fjäll bildade, cirkelformiga bälten; smaken i 

 början n. söt, sedan n. bitter. 



Blandskog., bland förmultn. löf, r. 8. Ryssl. (S:t Pe- 

 tersburg). 



Hatten köttigt hinnaktig, klocklik, äldre utbredd, m. trubbig, 

 klibbig, med fast, hvitt kött, 3 — 5 cm. bred; foten fylld, jemntjock, 

 vid basen uppsvälld, fintrådig, i toppen fjällmjölig, hvit, 6 — 8 cm. 

 lång, 7 — 10 mm. tjock; lamellerna båglikt fastväxta, tättsittande, 

 smala, i början hvitaktiga, derpå blekt köttröda, slutl. rost- eller ka- 

 nelbruna. Lukten teml. stark. 



10. H. spoliatum Fr. Icon., t. 113, f. 2. 



Hatten i fuktig väderlek umbrabrun, i torr lergul el- 

 ler n. sämskfärgad; foten seg, glatt, pipig, med rotlik bas, 

 umbra- eller kaffebrun, yngre blekare. 



Skog., r. Ryssl. (Sibirien); Finl. (Mustiala); Skand. 

 (Södra och mellersta Sverge). 



