6 



velstormarue eller cyklonenia. Det var Döve och Redfield, 

 som började detta studium och uppsatte syrioptiska kartor, 

 upptagande de i det närmaste samtidiga iakttagelser, som de 

 kunde förskaffa sig öfver en och samma cyklon. Genom ett 

 sålunda fortsatt studimn framgingo lagarna för cyklonerna på 

 ett otvetydigt sätt. Det visade sig att cyklonerna voro hvirf- 

 velstormar, i hvilkas centmm barometerståndet var lägst, till- 

 tagande från centret mot cyklonens ytterkant. Öfverallt vi- 

 sade sig vindens riktning parallel med isobarerna eller de 

 linier, hvilka gingo genom .orter med samma barometerstånd. 

 Sjelfva centrum hade en framskridande rörelse. De nämnde 

 forskarenes arbeten hafva senare fortsatts af andra, bland 

 hvilka isynnerhet Meldrum intager ett framstående rum. De 

 hafva ledt till en så utvecklad kunskap om dessa cykloner, 

 att sjöfarande nu kunna varnas för dem i tid, och om de 

 råka ut för dem på hafvet, behöfva de vanligen endast styra 

 sin kurs efter en viss regel för att undgå deras förödelser- 

 Vi kunna knappast här i vår nord göra oss en föreställning 

 om den storartade kraft, som i hvirfvelstormarne utvecklas 

 och om de förödelser, som genom dem åstadkommas. I slu- 

 tet af 70-talet omnämnes t. ex. att vid en sådan storm vid 

 Ganges mynning ej mindre än 100,000 menniskor omkommo. 

 I Amerika hade man redan 1830—40 lyckats genom grund- 

 liga studier framställa de vigtigaste lagar för stormarne. 



I Europa gick studiet af stormarues lagar mycket lång- 

 sammare; här inträffade dock en händelse, som förde till ett 

 ihärdigt studium. Detta skedde under orientaliska kriget 

 1854, ty den 14 Nov. detta år utbröt en storm på Svarta 

 hafvet, som tillfogade de förenade engelska och franska flot- 

 torna betydande förluster. Denna storm blef med anledning 

 deraf mycket omtalad, och snart visade sig att starka stor- 

 mar uppträdt ungefär samtidigt på flere orter. Detta gaf 



