12 



kamsm. Polartrakterna ligga såsom en olöst gåta i meteo- 

 rologiskt likasom i andra hänseenden. De under vårt år- 

 liiindrade så talrika polarexpeditionerna hafva visserligen gif- 

 vit ett och annat vigtigt bidrag, men detta har vanligtvis 

 varit af den natur, att önskan att erhålla mera hlifvit allt 

 större och större. Isynnerhet har detta varit fallet med de 

 expeditioner, hvilka öfvervintrat i polartrakterna. Såsom 

 exempel vilja vi nämna att den svenska polarexpeditionen 

 1872 — 73 frambragte i afseede å de magnetiska perturbatio- 

 nerna ett högst intressant resultat. Vid jemförelse med ob- 

 servationerna från Kew, den berömda meteorologiska och 

 magnetiska anstalten nära London, befans för flertalet råda 

 den lag, att då störingen på Spetsbergen var ostlig, så var 

 den i Kew vestlig och tvärt om. Det är hr. Wijkander, som 

 har förtjensten af utredandet af detta faktum, som synes allt 

 vidare l)ekräfta sig, bland annat genom undersökningar af hr. 

 Wild i Petersburg. Detta märkeliga faktum tyder med be- { 

 stämdhet på att den störande orsaken måtte finnas någon- 

 städes emellan Spetsbergen och Kew. Nu veta vi att norr- 

 skensbältet ligger emellan dessa orter och det ligger mycken 

 sannolikhet uti det antagandet att orsaken till störingarne 

 får sökas der. De flesta meteorologers önskan gick derför 

 ut på att kunna förskaffa regelbundna observationer från de 

 otillgängliga polartrakterna, men som detta stötte på stora 

 svårigheter, anslöt man sig till det af österrikiska löjtnanten 

 Weypreckt och mecenaten grefve Wilczek på kongressen i 

 llom 1879 framstälda förslag. 



Åren 1872 — 73 och 1873—74 öfvervintrade i polarhaf- 

 vet en österrikisk-ungersk polarexpedition, under befäl af löjt- 

 nant Weyprecht, nödtvunget under mycket svåra, ja lifsfar- 

 liga förhållanden. Genast efter sitt inträde i polarhafvet fast- 

 nade fartyget „Tegethoff" uti drifisen och nödsakades under 



