38 



af den nitiska och allniiint afhållna fröken Hilma Wallenius 

 jämte en lärare. Viigen frän Rovaniemi till Kemiträsk är 

 ett kuriosum i sitt slag; backig till öfverflöd, går den rakt 

 fram som en afskjuten kanonkula. Ej sällan kan man se 

 flere verst framåt i en sträcka, och sedan man väl hunnit 

 ledsna på de många backarne, kan man ej undgå att önska 

 det grundläggaren af vägen haft litet mindre mani att gå 

 rakt fram. Men allting har ett slut och så äfven vägen till 

 Kemiträsk. 



I Kemiträsk började färden långs Kittinen elf och ef- 

 ter långa och många underhandlingar med de bestälda båtar- 

 ues innehafvare blef slutligen allt i ordning och vi begåfvo 

 oss af, gynnade af vackert väder. 



Denna båtfärd var särdeles intressant mellan de i full 

 blonming varande elfstränderna, här och där bevuxna med 

 doftande och susande barrskogar. 



Den som ej sett denna Lapplands sommarfägring, kan 

 t:] göra sig en rätt föreställning om den friska, ej sällan glö- 

 dande färgprakt, som den utvecklar. Men „ingen ros utan 

 taggar'' och taggarne denna gång utgjordes af de långa, nä- 

 stan ändlösa underhandlingarne med skjutsfolket och båtkar- 

 larne! Man hade i allmänhet fattat expeditionen såsom ett 

 rikt fält, det där borde på allt möjligt sätt beskattas och då 

 man ej lyckades få sin vilja fram, så stälde man till krångel. 



Att dröja kunde ej ifrågakomma, ty expeditionen kom 

 fram i senaste laget så att fram skulle vi, äfven om hindren 

 varit vida större! 



Värst blef dock förhållandet, när vi anländt inom So- 

 dankylä kommuns råmärken. Hit hade underrättelsen om vår 

 ankomst anländt sent och med den slapphet, hvarmed expe- 

 ditionen här af kronobetjeningen understöddes, Guvernörens 

 befallning oaktadt, höllo vi på att alldeles fastna i stöpet. 



3 



