54 



Vid så tätt och regelbundet återkommande observationer 

 var naturligtvis en bestämd vaktfördelning nödvändig. Till 

 en början försöktes 6-timmars vakter sålunda att ombytet 

 skedde kl. 12 och 6, men snart fann man det olämpligt, att 

 tvänne observatörer togos i anspråk under samma natt. Natt- 

 vakten förlängdes derföre till 9 timmar (kl. 9 e. m. till kl. 

 6 f. m.), sedan kommo morgon- och dagvakten, hvardera om- 

 fattande 6 timmar, och slutligen aftonvakten med 3 timmar. 

 Vidare fördelade sig de 6 observatörerna i två grupper och 

 öfvertogo hvar sin hälft af veckan. Enhvar kom således under 

 sin vakttid i tur vid hvarje tredje ombyte. Den föregående 

 vakthafvande ålåg det att sörja för att ej den efterföljande 

 af någon tillfällighet uteblef. 



Sålunda anordnad blef vakthållningen ej alltför betun- 

 gande. Medgifvas måste dock, att det enformiga upprepandet 

 af samma syssla i längden tröttade. Svårast voro naturligtvis 

 nattvakterna, som ofta kommo efter en arbetsdryg dag, icke 

 minst emedan polarljus-observationerna till största delen föUo 

 på dem och alla instrument i det fria den mörka tiden måste 

 afläsas med lykta. Särskildt förtjenar att omnämnas theodo- 

 litens svårhandterlighet i den ofta stränga kölden. — Tydligt 

 är att under ett arbete sådant som detta enskildheter af 

 intresse framträda, lemnande outplånliga intryck och en stäm- 

 ning, som man i minnet gerna återkallar, men att i denna 

 redogörelse framhålla flera af dem skulle leda till alltfiir stor 

 vidlyftighet. En del skall ock finna ett uttryck här och der 

 i de öfriga af delningarne. 



Vid tal om det regelbundet återkommande arbetet måste 

 terminsdagarne särskildt framhållas. Det var i synnerhet på 

 dem som expeditionens krafter odeladt togos i anspråk, ty de 

 fordrade 3 observatörer samtidigt under hvarje vakt, som då 

 utgjorde jämt 6 timmar. Grupperingen var den ofvannämda 



