57- 



Sedan de mera brådskande förberedande arbetena till 

 största delen voro undangjorda, kunde expeditionen med mera 

 intresse och framgång egna sig åt iakttagelser i naturen, som 

 stodo utanför det egentliga programmet. Iledan på förhand 

 hade professor Lemström uppgjort en plan för fortsättandet 

 af sina under en expedition till Lappland vintern 1871 — 1'2 

 påbörjade studier af polarljusets natur. I sammanhang här- 

 med hade också jordströmsobservationerna blifvit anordnade, 

 ehuru ingen af de öfriga stationerna beslutit att studera dem. 

 Det erbjöd sig ju ock ett tillfälle, som kanske ej så snart 

 skulle återkomma. Såväl det jämförelsevis myckna arbete, 

 som på studiet af polarljuset nedlades, som ock de vunna re- 

 sultaten berättiga här till en kort redogörelse för desamma. 



Expeditionen hade lyckan att l)örja sin verksamhet un- 

 der en ganska rik polarljus-period, hvarföre uppmärksamheten 

 genast från början fästes vid Ijusftireteelserna. Spektroskopet 

 användes derföre flitigt och regelbundet så mycket mera som 

 det ingick bland de ordinarie observationerna. Snart visade 

 sig ock polarljus-reaktion äfven vid tillfällen, då intet sådant 

 för det obeväpnade ögat var synligt, än i snart sagdt alla 

 rigtningar, än i några enstaka och t. o. m. en enda. 

 Dylika iakttagelser upprepades såväl vid molnbetäckt som ock 

 vid klar liinnnel. I det förra fallet låg den förklaring nära 

 till hands att fenomenet bakom molnen hade en sådan inten- 

 sitet att det lyste genom desamma, icke så i det senare och 

 det allra minst, då det förekom inom ett begränsadt område 

 nära intill horizonten och en rigtning (SSO), der det eljest 

 blott sällan och i förening med intensiva ljusföreteelser äfven 

 på andra håll uppträder. Att här förelåg ett lokalt polarjus 

 syntes så mycket sannolikare som i samma rigtning de högt 

 uppstigande höjderna Luosto och Pyhätunturi er])jödo en afled- 

 ning för den genom atmosferen nedströnunande elektriciteten. 



