81 



ligt, fick jag erfara på ett mycket obehagligt sätt en mörk 

 natt i början på vintern. Blåsten hven kring knutarna ac- 

 kompagnerad af telefontrådarnas entoniga jämrande ljud; inne 

 var det dystert och kallt. Jag kände mig nedstämd. Stolen 

 framför elden såg så inbjudande ut att jag icke kunde under- 

 låta att sätta mig på den. Snart infann sig också en ange- 

 näm känsla af välbehag. Rummet blef så hemtrefligt, så att 

 jag snart tyckte mig vara hemma, hvarest jag återsåg föräl- 

 drar, syskon, vänner, bekanta, som jag icke sett på länge. 

 Omsväfvad af denna inbillningens verld, slumrade jag in, un- 

 der det fantasin förde mig långt söderut i den mest rosen- 

 skimrande framtid. — Men plötsligt rusar jag förfärad upp; 

 det var observationsurets slag som af bröt mina drömmar *). 

 Mekaniskt börjar jag observationsserien. Det kan icke be- 

 skrifvas huru obehagligt det nu kändes. Jag hade ju sofvit 

 en hel thnme och derunder försummat vigtiga observationer; 

 jag hade svikit det stora förtroende man satt till mig, då jag 

 kallades till detta arbete. Denna tanke var outhärdlig; den 

 gjorde mig snart klarvaken. Jag såg nogare på kronometerns 

 timvisare. Till min stora glädje fann jag att det icke var 

 mer än en timme från senaste observation, och således hade 

 jag icke försofvit och försummat mig, såsom jag först trodde. 

 Efter denna minnesbeta vågade jag aldrig mera under 

 €n nattvakt sätta mig framför brasan. Blef det kallt eller 

 om dåsigheten ville få öfverhand, gick jag ut och gjorde gym- 

 nastiska rörelser tills värmet infann sig, eller ock sprang jag 

 till prestgården och åt en smörgås. Detta senare hade all- 

 tid önskad verkan. 



Utom nattvakterna voro äfven terminsdagarna svåra 

 och ytterst ansträngande. De motsågos med största res- 



*) Det var ett pendelur, så inrättadt att det slog några minu- 

 ter förrän observationsserien skulle börjas. 



6 



