87 



fjäll, som befann sig endast en lialf mil från närmaste men- 

 niskoboning, Wikevi skogvaktare torp. 



Deltagarena i färden voro prof. Lemström jämte tre 

 af expeditions personalen, bland dem undertecknad, åtföjlda 

 af Pokka Olli *), som redan förut blifvit förestäld för läsaren. 

 En novembermorgon bröto vi upp; resan skedde med häst 

 till Aska by, och derifrån med ren till Wikevi, hvarest vi 

 tingo en vägvisare. Redan när det bar ned från det högt- 

 belägna torpet på elfven, trodde jag att det skulle vara slut med 

 alla mina promenader. Renen är nämligen i början af vintern 

 något skygg för pulkan. Då nu denna i farten nedför backen 

 stötte renens ben, satte den af med alla krafter. Imellertid 

 tyckte jag att den stora farhastigheten var mindre behaglig, 

 den skulle till och med blifvit farhg, om pulkan råkat stjälpa, 

 hvilket lätt kunnat hända på den ojämna vägen. Jag försökte 

 derför spjärna imot med fötterna, hvilka kom?no att göra 

 våldsamma och smärtsamma beröringar med träd och stubbar. 

 Oskadd kom jag dock ner på isen. 



Ankomna till foten af fjället, lemnades renarne fast- 

 bundna att beta. Uppstigningen för den branta sidan var 

 ganska svår, isynnerhet som den bestod icke af större sam- 

 manhängande massor utan af skarpkantade mindre stenar. 

 Mången gång gaf fotfästet vika och en sten rullade ned, 

 medförande andra i fallet. — Uppe på fjället hade man en 

 vidsträckt utsigt öfver det omkringliggande landskapet. En 

 höjdbestämning gjordes och nedstigandet anträddes, sedan vi 

 öfvertygat oss om att försöken skulle blifva nästan omöjliga 

 på det branta och svårtillgängliga Luosto. 



*) Jag vill fästa hrr filologers uppmärksamhet på en egendom- 

 lighet vid benämning af personer, som mycket påminner om ungerska 

 språket. Tillnamnet sättes nämligen ofta framför och står i nominU' 

 tivus; dopnamnet kommer efter, t. ex. Olli Pokka = Pokka Olli; Janne 

 Penius = Penius Janne. 



