91 



Någni år förut hade han med framgång anstalt försök att 

 hindra frostens härjningar, och nu önskade lian få sin metod 

 här pröfvad. Utsigter härtill funnos på Siurumaa, ett för 

 frosten mycket ömtåligt ställe, om hvars egare berättades, 

 att han icke var afvogt stämd mot tidsenliga förbättringar. 

 Dessutom väntade sig professorn värdefulla upplysningar af 

 den erfarna gubben i frågan om rcnskötseln, som lifligt in- 

 tresserade oss alla. 



En resa beslöts således och en söndagsförmiddag begåfvo 

 sig alla de, som icke hade oturen att sköta om vakter, till 

 Siurumaa, åtföljda af några vänner och slägtingar till värds- 

 folket. Vägen gick genom en vacker ymningt rimfrostbeklädd 

 skog, der iskristallerna blixtrade i vintersolens skära, rosen- 

 röda belysning, som i skönhet tätiar med norrskenet och jämte 

 detta ger åt den lappländska vintern dess originella behag. 



Framkomna blefvo vi på det vänligaste mottagna af det 

 gästfria folket, och bjödos att stiga in i rum, hvilkas inred- 

 ning kunnat anstå ett bättre hem i södra Finland. Målade 

 golf, tapetserade väggar, välgjorda möbel, flera tidningar lig- 

 gande framme på den snöhvita bordsduken! Befunno vi oss 

 verkeligen i en lappländsk bondgård? Åtminstone påstod den 

 humoristiskt anlagde värden att så var fallet. 



Det dröjde icke länge förrän ett lifligt samtal var i 

 gång. Vi drucko kaife med hvetebröd och blefvo bjudna på 

 middag. Efter nuiltiden begåfvo sig ^ungdomen" till en an- 

 nan byggnad, som hörde till gården och för tillfället var obe- 

 bodd. Snart flammade en brasa i spiseln och dansen var i 

 gång, under det att några trallade takten i brist på annan 

 musik. 



Aftonen kom och vi återvände nöjda med vår dag, fast 

 beslutne att följa värdinnans vänliga bjudning, att snart komma 

 tillbaka, men då så rustade att vi kunde dröja längre. 



