107 



från årbladeu. Då och då trängde fram genom dimman några 

 dämpade ord från de bakom oss skymtande båtarne. En stund 

 härefter sätta vi foten på Sodankylä efterlängtade mark. 



Det är med en lätt förklarlig nyfikenhet vi nu hoppas 

 få se våra sträfvandens mål framträda ur det okändas dunkel, 

 men den envisa dimman insveper allt i sin orediga slöja. Yi 

 se rakt ingenting. Men vänta, der uppenbarar sig en liten 

 man i filthatt och höga kragstöflar. Det är expeditionens 

 astronom Petrelius, som just återvände från aftonvakten, då 

 våra helsniugsskott Ijödo. Vi begifva oss nu upp till gården 

 Anneberg, der observatörerna bo och skiljas här med ett god- 

 natt och ett varmt tack för angenämt sällskap från våra ärade 

 reskamrater professorn och professorskan Lemström samt 

 lilla Sigrid. Fru Lemström äro vi dessutom särskildt tack 

 skyldiga för det uppoffrande värdinneskap hon ofta nog fått 

 iitöfva under resan. 



Efter att hafva lagt ifrån oss resväskan och bössfodra- 

 let taga vi vår blifvande boning i betraktande. Först pre- 

 sentera sig tvenne små rum och rakt framför oss en stor sal, 

 sträckande sig öfver hela gafvelns bredd. I dess oformligt 

 stora kakelugn brinner en dugtig brasa, som kastar ett flam- 

 mande sken på de nakna furuväggarne, åt hvilka renhornen, 

 som äro anbragta här och der, förläna ett visst behag. Af 

 den enkla- inredningen förtjenar framhållas ett långt omåladt 

 bord, som står på sina bockar och mycket väl medvetet af 

 att det är expeditionens festbord. Kring detta fullbordades 

 nu den förbrödringsprocess, som redan påbörjats i båten. Bo- 

 tanikern Blom, som känner till historien om det lilla senaps- 

 kornet, af hvilket vardt ett stort träd, berättar med trons 

 öfvertygelse och under liflig mimik alldeles sanna historier. 

 Så fortgår det under samspråk och muntert skämt tills den 

 långa resans mödor kräfva ut sin rätt och snart ligga ny- 



