110 



förtrollade haren efter att hafva undgått nio bomskott slutli- 

 gen stryptes under en stor sten, dit den tagit sin tillflykt, el- 

 ler den, då Moberg sköt jösse just då den var på väg in i 

 Pokka Ollis farstu, torde länge komma att bevaras i vår 

 hågkomst. 



En dag hade vi beslutit oss för en jagtfärd till Petäjä- 

 saari holme, som låg en half mil längre ned i elfven. Strax 

 efter middagen lade vi ut från stranden. Vi voro fyra del- 

 tagare: professor Lemström, Roos, Petrelius och jag. Ström- 

 men imderlättade rodden och de muntra minnen från gym- 

 nasietiden i Borgå, hvilka en af sällskapet berättade, gjorde 

 vägen ännu kortare. Snart gledo vi in i den trånga farleden 

 mellan Petäjäsaari och högra elfstranden, från hvars branter 

 videbuskarne sträckte sig långt ut öfver vattnet. Någon jagt 

 kunde denna dag ej vidare ifrågakomma, ty det började re- 

 dan skymma. 



Vi gjorde upp eld på ängsstranden mellan några tufvor, 

 kokade vårt thé och gjorde all heder åt den öppnade mat- 

 korgens innehåll. Aftonen var lugn men kall; det kändes 

 som vinteraningar i luften och enhvar makade sig nära till 

 brasan. Stjärnorna tindrade en efter annan fram genom den 

 tunna ljusgrå molnslöja, som täckte himlahvalfvet. Denna 

 tätnade alltmera, blef slutligen blåsvart och nu började de 

 första snöflingorna, stora och mjuka, falla. Ett löst snölager 

 betäckte snart marken, utjämnade ängens gropar, bredde sig 

 ut öfver stubbar och kullfallna träd och samlade sig till stora 

 flockar på trädens tyngda grenar. Plötshgt hördes Jägers 

 välkända skall. Han hade midt i kolande mörkret tagit upp 

 haren och nu gick skallet, än närmande sig, än döende bort 

 djupt inne i skogen. Hvarken rop eller hvisslingar kunde 

 förmå lionom att återvända, hvarför vi begagnade oss af en 

 krigslist och afsköto ett skott; snart härpå kom Jäger äfven 



