113 



Gustava, „att till och med harens fett skulle koka". Aftnarna 

 förflöto antingen hemma på Anneberg, hos forstmästar Schantz 

 eller uppe hos herrskapet Lemström, som bodde hos herr 

 Moberg. Då vexlades de nyheter brefven möjligen medfört 

 och resonnerades om de underrättelser de två å tre veckor 

 gamla tidningarne innehöllo. Men ofta tystnade samtalet och 

 enhvar lyssnade med odelad uppmärksamhet till tonerna af 

 ett litet harmonium, som blifvit medhemtat för att öka tref- 

 naden. Detta harmonium hade sin högtidsstund på „den stora 

 balen", som tillstäldes af professorskan L. och der „hela So- 

 dankylä" var samladt, jag menar den dansanta delen deraf. 

 Då harmonikan eller ^hanurit", som den här kallas, ibland 

 aliöste harmoniet, märktes väl skilnaden i den musikaliska 

 trakteringen, men vals, polka och schottish gingo likväl un- 

 dan i frisk takt, medan derute i vinterq vallen ett grannt norr- 

 sken spelade i ett ännu lifligare tempo. 



En äkta nordisk förströelse i denna tid är björnjagten. 

 Från flere håll omtalades, att nalle blifvit sedd, då han be- 

 gaf sig till sitt vinterläger och nu senast hade ekorrskyttar 

 sett en i närheten af Torvinen by, två mil söderut på vinter- 

 vägen till Rovaniemi. Krigsråd hölls derför, jagten beslöts 

 och efter träffadt aftal med ringarene begåfvo vi oss i väg, 

 sex man starka. Från Aska by togo vi renar och nu kom 

 jag så att säga från askan i elden, ty detta var min debut i 

 pulka. Renarna voro så här på höstvintern vid godt hull ef- 

 ter sommarvistelsen i skogarna, hvarför det bar af i en brin- 

 nande kapplöpning ut från byn. Efter att hafva släpat efter 

 pulkan vid körremmen den första halfva versten, hvarvid mina 

 långa pedaler ständigt voro i en intim beröring med gärdes- 

 gårdar och stubbar, slapp jag upp i pulkan och nu sträckte 

 min ren-oxe ut så snö och isbitar hveno mig kring ansigtet. 

 Pulkorna slogo skramlande mot hvarandra och än hade man 



8 



