115 



och förvaras för att som ett osvikligt botemedel användas 

 mot allehanda sjukdomar. 



Den mörka tiden nalkas. Solen smyger sig allt lägre 

 ned vid höjderna i söder, bakom hvilka den slutligen försvin- 

 ner i medlet af December för flera veckor framåt. Begag- 

 nande sig af den korta dagern äro karlarne till ladorna nedåt 

 ängania efter hö eller ute på kärret för att se efter om ej 

 någon räf smakat på giftbrockarna. Eller ock släpa de hem 

 stock från skogen, som sedan hugges till långved för spiselns 

 behof. Vilja vi åter kasta en blick på den inre hushållnin- 

 gen, så träda vi en afton in i pörtet. På härden flammar 

 en klar brasa, skänkande en stämning af trefnad åt det hela. 

 I väggarna äro några pertbloss instuckna och „Ontuva Hannu", 

 den gamle lappen, som blifvit bofast här, spjelker som bäst 

 mera sådana. Drängarne slöjda ett yxskaft eller en ny släde 

 och gårdens döttrar syssla vid spinrocken eller väf stolen. De 

 ofta nog efter vackra mönster väfda dukarne samt de stadiga 

 ryorna, de s. k. raanut, förtjena särskildt att nämnas. Den 

 gröna färgen anses vara finast, men äfven den blå är goute- 

 rad. De hafva ett eget sätt att färga blått, de goda husmö- 

 drarna här, som kallas att färga med „sinipytty" (blåbytta), 

 emedan färgämnet först får surna i en bytta under par dagar. 



Lifvet förflyter sålunda lugnt, men det gifves dock nå- 

 gra märkligare tillfällen såsom tingen, hvilka hållas i början 

 af December och April. Tingen voro för oss så mycket mera 

 verkliga högtidstillfällen som vi då fingo sällskapa med do- 

 maren, en verklig gentleman och osökt glad sällskapsbroder. 

 Ett annat af brott i enformigheten äro smörfärderna till Norge. 

 En resa företages kort före jul, den andra i början af mars; 

 målet är Wudsö eller Alten, der smöret försäljes antingen till 



