IIG 



köpmännen eller till skeppskaptenerna. Vid dessa tider kan 

 man äfven få se en och annan norsk sjömansfigur med vag- 

 gande gång liemta torrfisk till byn och uppköpa skogsfogel i 

 stora partier för att föra den till Norge. Denna handel är 

 ganska inbringande ty oaktadt transporten är lång, är den 

 likväl ej särdeles dyr, när den sker med egna renar. 



En angelägenhet som håller sinnena vakna är den reli- 

 giösa frågan. Som bekant eger den laestadianska sekten uppe 

 i de nordliga delarna af landet en stor utbredning; så äfven 

 här i Sodankylä. Mången som ännu skulle önska qvarstå vid 

 sin gamla tro och ej litar på de apostlar, hvilka, förebärande 

 den Helige Andens ingifvelse, lefva ett beqvämt lif på sina 

 predikofärder, tvingas af det tryck de troende förstå att ut- 

 öfva att ansluta sig till dem. Men vare sig man redan är 

 „kristen" eller gammaltroende, råder bland befolkningen ännu 

 mycken vidskepelse. Så hände sig en dag att en gosse vid 

 kälkåkning for ned i en öppen vak i strömmen och oaktadt 

 alla räddningsförsök med stänger och forellkrokar ej kunde 

 fås upp. Fadren berättade då, hurusom han en natt hört 

 „lialtiat" (råen) och „männinkäiset" (tomtarue) klaga från elf- 

 sidan till och dervid tänkt att det bådade ofärd. 



Det stundar imellertid till jul och uppför elfven komma 

 långa rader renforor, raider (raidot), hemtande varor till landt- 

 handlarena häruppe. Stugorna fejas upp, ty man väntar 

 kyrkofolk från när och fjerran, hvilka under julhelgen taga 

 in hos slägt och bekanta. Den ena släden efter den andra 

 kör in på gården och det är ingen leksakssläde en sådan. 

 Själfva släden, orimligt stor, rymmer utom hela familjen ännu 

 dertill matkistan och en hel klädbod af dynor och täcken. 

 Mcdarne, breda och ofta utan jern, äro beräknade för färden 

 öfver kärr och genom oländiga skogar. Men inbyggarena från 

 Sompio och Keminkylä ödemarker, norr- och österifrån, konnuo 



