117 



(le flesta med ren; äfveiiså lapparne från Köngäs och den 

 förstnämde bygden, hvilkas pulkor i hvinande fart vika in på 

 gården. Lappen liar tagit sin' bästa renoxe, sina snyggaste 

 kördon och iklädt sig sin bästa lappraudd af korthårigt, mjukt 

 skinn (purkapeski) och derunder sin grannaste kyrkorock af 

 blått kläde från Norge, ty nu gäller det att visa sig i all sin 

 ståt. Xär han väl hälsat på värdsfolket löser han upp drag- 

 remmen till pulkan, lindar körremmen kring handlofven, stäl- 

 ler sig] på skidorna och så galopperar renen af, dragande 

 lappen med sig öfver snön hi i skogen till mossbetet (jä- 

 kälämaa). 



Juldagen var det mycket fremmande hos oss, „tähtiher- 

 rat", på Anneberg. Med mycken uppmärksamhet följas våra 

 beskrifningar om järnvägar och andra underting; så äfven 

 Petrelius' berättelser om åtskilliga himlakroppar. Men obe- 

 rörd häraf sitter klockar Nessman läsande i de gamla tidnin- 

 garna om krigshändelserna i Egypten. Klockar Nessman är 

 hemma från Qveflax. I sina unga da'r har han varit till sjös 

 och kan berätta om huru han i Marseille blef insatt på „pri- 

 songen", då han försökte rymma från fartyget samt att kap- 

 tenen strök grytsot på hans näsa och kallade honom „svarta 

 badong". Af ödets skickelse har han nu hamnat i Sodankylä. 

 Eljes är han känd som en slug karl, slugare än skogens lurf- 

 svansade i sagorna utmålade listiga spefogel. Bredvid honom 

 sitter Olli, en gårdsson från byn, som stundom begär eau de 

 cologne af oss, emedan flickorna då skola springa efter ho- 

 nom som efter en korsräf. När sedan trakteringen kom kru- 

 sade två troende lappar emot att taga punsch, tills de slutli- 

 gen fredade sitt samvete med öfvertygelsen att „det blott var 

 sockervatten". Större tvekan rådde derimot om, huruvida 

 äpplena kunde ätas „alldeles råa". När detta visade sig vara 

 möjligt yttrade en i sällskapet öfvertygande: „ickc var det 



