124 



mellan klipporna, livilka glänste våta af regnet, de bjärt må- 

 lade gårdarna i (Kemijärven-) Luusua. *) 



Redan förut voro de tungt lastade båtarna försedda 

 med skidbord (varpeet), men här måste ytterligare ett bord 

 (räpeet) tillsättas ocli fogniugarna tätas för att säkerställa 

 dem för färden utför de starka forsar vi nu nalkades. Likaså 

 gjordes nya större styrårar (melat) samt vidjeringar (hangot), 

 i hvilka årarna stadigt fästas för att ;nöjliggöra hastiga vänd- 

 ningar undan forsarnas klippor och stenar. Dagen var vacker, 

 men vistelsen så inne som ute högst otreilig, ty gården, hvari 

 vi tagit in, var mycket osnygg och nere på stranden gjorde 

 knott och små brännfiugor, sommarns reserv af plågoandar, 

 ursinniga anfall. Det var derför med lättnad vi begåfvo oss 

 af på eftermiddagen. 



Till styrmän både vi bland andra fått två de säkraste 

 l)å orten, Neiti-Aapo och hans son. Neiti-Aapo var redan 

 gammal vorden och i de mörka lockarna kring hans vackra, 

 gubbansigte, hade vågen under tjugufem-åriga färder kastat 

 sitt silfverstänk, men de fasta dragen och den klara skarpa 

 blicken vittnade om att styråran låg i en säker hand. Mella» 

 skogiga stränder flöt elfven fram i sitt strida lopp, vatten- 

 massan trängdes i sin smala fåra och vattenbubblor vällde 

 fram på dess yta. Inom kort hördes dånet från Seitakorva 

 fall. En sväng af floden för båten inom några ögonblick 

 mot den farliga sidan af strömmen, hvarest vattnet nedstör- 

 tande öfver en klippa, bildar en sjudande hvirfvel. jjRonpå!" 

 uppmanar styrmannen, valkar om tuggbussen och ställer sig, 

 stödande fötterna mot skidborden, högre upp i bakstammen. 

 Fallet drar båtarna med jättekraft till sig; det gäller att så 



*) Med Luusua förestås i allmänhet stället, der en elf eller an- 

 nat rinnande vatten har sitt utlopp nr en sjö. 



