130 



Mellan Rovanen och Kultala har staten låtit bana en 

 ganska god sommarväg. I skogarna har man nämligen ge- 

 nom att hugga ned trän gjort en öppning i samma rigtning 

 som vägen. Denna är dock på flere ställen så smal, att man 

 har svårt att urskilja den. Kärr och sumpiga mossar äro 

 belagda med broar *) så att resenären ej behöfver vada ända 

 till knäna uti den sumpiga gyttjan. Om vintern kan man af 

 dessa märken ej draga stor nytta. Snön och den tjocka rim- 

 frosten betäcka dem öfverallt, äfven uti träden, så att det är 

 synnerligen svårt att från ett öppet kärr finna den rätta rigt- 

 ningen i skogen. Af denna orsak tog vår vägvisare äfven 

 ofta miste om vägen. Färden fortskred under sådana om- 

 ständigheter ytterst långsamt, så att vi först följande morgon 

 anlände till Vaulojärvi öde stuga, omkring 23 verst från 

 Rovanen. Äfven denna stuga är uppförd på statens bekostnad 

 för de resandes beqvämhghet. På dylika långa, obebodda 

 vägar äro äfven sådana stugor ytterst nödvändiga, om de blott 

 kunde hållas i sådant skick och om sådan renlighet rådde, 

 att man ej behöfde rygga tillbaka vid inträdet i dem. Då 

 „husb ondfolket här aldrig är hemma", företar sig den främ- 

 mande hvad han vill, utan att alls fästa afseende vid gårdens 

 seder och bruk. Sålunda var äfven Vaulojärvi stugan vid 

 vår ankomst i ytterst dåligt skick. Golfvet var betäckt med 

 allehanda skräp, det ena fönstret var sönder o. s. v. Sedan 

 vi försökt afhjälpa de värsta bristerna, togo vi, ehuru med 

 motvilja, vårt herberge i stugan. Man berättar att den ord- 

 ningen är stadgad, att den som gästat stugan är förpligtad 

 efterlemna så mycket ved att den följande resande har något 

 att börja eldningen med, men då ingen finnes som skulle på- 

 minna den resande härom, lemnas äfven denna annars goda 



*) Med dessa broar förstus blott vanligen tvänne vid hvarandra 

 lagda yngre trädstammar, hvilka stundom äro något platthuggna upptill. 



