134 



men fåfängt har det ej heller varit ; ty genom att tränga sig 

 till de djupaste jordlager har Ivalo uppsamlat det dyrbara 

 guldet åt menniskorna. Fjällen åter, hvilka genom denna 

 kamp blifvit genombrutna, stiga nu på båda sidor om elfven 

 mot höjden, uppmanande till nytt arbete och nya strider. 

 Också stannade vi oaktadt det var — 30** och dessutom jul- 

 afton en lång stund i stum beundran af den storartade na- 

 tur, som omgaf oss. 



Nästan midt ibland dessa fjäll har staten låtit uppföra 

 guldvaskeristationen Kultala, hvilken är belägen på ett ut- 

 märkt vackert ställe ungefär hundra fot högt på en elfbrant. 

 Slutdelen af vägen gick skyndsamt längs elfdalen, då vi med 

 vår skicklige vägvisares hjälp undveko alla forsar och öppna 

 ställen, ur hvilka ett oafbrutet dån ljöd i våra öron. 



Efter ankomsten till gården var det af stor vigt att 

 åstadkomma värme så fort som möjligt, men förgäfves för- 

 sökte vi att uppvärma de många olika eldstäderna. Huf- 

 vudbyggnaden är ock ämnad att bebos endast om sommaren 

 och ej just lämpad för julfremmande. Emedan det uti rum- 

 men, då vi lade oss, ännu var 10 grader kallt, så sågo vi oss 

 nödsakade att använda såväl yttre som inre pelsar. Sedan vi 

 blifvit något förtrogna med gårdens beskaffenhet, flyttade vi 

 till stugubyggnaden, der den ständigt flammande elden från 

 härden gjorde vår vistelse ganska angenäm. Högtiderna fira- 

 des på samma sätt som i södra Finland äfven är brukligt, 

 blott med den skilnaden, att vi ej fingo gå i kyrkan, men i 

 dess ställe stego vi upp på fjällen, der den flärdfria, men dock 

 så storartade naturen ständigt firar gudstjenst. Just juldagen, 

 då vi för första gången betraktade Pietarintunturi, hade sko- 

 gen iklädt sig sin präktiga högtidsdrägt. En ovanligt tjock 

 rimfrost, hvilken man ej annorstädes påträftar än i Lappland, 

 betäckte alla träd och buskar, äfven de minsta grenar froda- 



