VI. 



Några minnen och intryck från vistelsen i Kultala 

 vintern 1883-84. 



Hösten 1883 var ovanligt lång- och varm, sådan den i 

 mannaminne ej lär varit i Lappmarken. Ehuru snö föll redan 

 den o Oktober, och elfven kort därpå öfverdrogs af ett tunt 

 istäcke, varade det dock ej länge, förrän marken åter var bar 

 och elfven isfri. Detta till icke ringa men för Kultala-expe- 

 ditionen, emedan densamma måste invänta vinterns ankomst, 

 för att kunna företaga resan från S(xlankylä till sin bestäm- 

 melseort. Hoppet att färden senast i slutet af Oktober skulle 

 kunna anträdas kom svårUga på skam, ty först en månad 

 senare gjorde yintern på allvar sitt otåligt väntade intåg i 

 Sodankylä. Vi voro nu vissa om att snart vara å ort och 

 ställe. Något dröjsmål kunde icke längre komma i fråga. 



Erforderliga mått och steg för en snabb förflyttning 

 vidtogos derför genast. För att pål)örja de mest skyndsamma 

 yttre arbetena, afsändes den 11 December fyra arbetskarlar 

 under ledning af stationskarlen i Sodankylä Pokka Olli. In- 

 packningen af instrumenter och effekter hade emellertid fram- 

 skridit så långt att den första transporten, hvilken fördes af 

 byns bäste renkarl, Hannu Karppinen med 20 renar samma 

 dag kunde afgå. Själfva måste vi likväl invänta ankomsten 

 af en del ännu i Kemi befintliga effekter och instrumenter, 

 med hvilka senare några förberedande försök skulle göras redan 

 under vår vistelse i Sodankylä. En vecka förgick sålunda 

 ännu. Den 18 afgick den andra transporten om 22 renar, 



