]38 



och följande dag den 19 December på eftermiddagen uppbröto 

 slutligen expeditionens samtliga medlemmar. Den bestod af 

 fem personer: Professor Lemström med fru och dotter, inge- 

 nör Granit och jag. Oss åtföljde expeditionens fac-totum 

 Kaapelan Matti och hushållerskan Thilda. 



Det var stridiga känslor, som i afresans ögonblick käm- 

 pade inom oss, ty vi lemnade nu ett ställe, som blifvit oss 

 kärt under ihärdigt gemensamt arbete bland vänner och kam- 

 rater, hvilka — vi viste det blott altför väl — mången gång 

 skulle djupt saknas. Men å andra sidan hägrade för oss hop- 

 pet om rika framgångar på vår nya verksamhetsplats, som 

 vi, om ock sent omsider, dock slutligen skulle nå. Ej under- I 

 ligt derför att månget ord ej blef växladt mellan herr G. och 

 mig under den 1 mil långa vägen till Sattauen by; hvardera 

 hade vi försjunkit i våra egna tankar. 



Snart nog voro vi framme vid byn, ty färden gick raskt, | 

 oaktadt föret ej var det bästa, tillföljd af en häftig snöstorm 

 under nästföregående dygn. Här väntade oss en angenäm 

 öfverraskning, ity att en afskedsfest till vår ära blifvit arran- 

 gerad af Handlanden Halonen och herrskapet Moberg å Tepsa 

 hemman. Yi blefvo ej litet förvånade, då vi inträdde i den 

 upplysta salen och hjärligt välkommades af värdar och vär- 

 dinnor, men kände oss tacksamma öfver att få tillbringa ännu 

 en treflig afton bland vänner och bekanta. 



Tidigt följande morgon fortsattes färden. Snö hade yt- 

 terligare fallit under natten, och hästarne arbetade sig endast i 



i 

 långsamt och med möda fram på de nu alldeles obanade vä- 

 garna. Vi hade IV2 niil till närmaste rastställe, Kaare- 

 koski by, dit vi ankommo efter omkring tre timmars färd. 

 Hästar funnos ej att tillgå, hvarför aftal trallades med en af 

 husbönderna i byn om att med 9 renar föra oss ända fram 

 till Kultala. Ganska länge fingo vi vänta, förrän allt åter 



