J41 



bekostnad bygrta båtrännan ocb derpå fortsätta färden längs 

 Ivalos biflod. 



Dennas slingrande lopp följde vi likväl icke, utan färden 

 gick öfver kärr ocli moras ännu 2^1^ mil framåt, ocb först 

 en V* mil från Kultala styrde vi med otrolig, möda ned 

 för den sällsynt höga ocb branta strandsluttningen ut på 

 elfven. Nu dröjde det icke länge, innan vi voro framme vid 

 målet. Ehuru i högsta grad uttröttade efter den besvärliga 

 färden, ansträngde vi dock till det yttersta våra ögon för att 

 få helst någon uppfattning af den omgif vande trakten. Men 

 det var förgäfves: klockan var redan 11 på aftonen, och nat- 

 tens mörker höljde allt i en ogenomtränglig slöja. 



Mellan höga, skogklädda stränder, livilka på sina ställen 

 stiga ända till 400 fot, söker Ivalo elf sig fram och följer 

 under öfra hälften af sitt lopp troget Maanselkäs norra slutt- 

 ning. Markens kuperade beskaffenhet visar sig äfven i en 

 nästan oafbruten rad af forsar och mindre vattenfall, af hvilka 

 flertalet under vanliga vintrar icke tillfryser, ett förhållande, 

 som \isserligen är till men för samfärdseln, men hvaröfver 

 resenären dock känner sig tacksam. Den oroliga, framåt 

 ilande vattenmassan med sina hvirflar och skumkaskader 

 skänker lif åt den närmaste omnejden och gifver den sålunda 

 ett gladare utseende. 



Öde och tyst är för öfrigt naturen i dessa trakter, det 

 funno vi nogsamt vid vår ankomst. Snön låg i höga massor 

 öfverallt, på elfisen, på strandbrinken hade den kastat sitt 

 mjuka täcke, den hängde i björkarnas nedböjda kronor, den 

 gungade i svällande fonnationer på barrträdens grenar. Ja, 

 högt uppe på fjället, så långt ögat kunde nå, äfven der var 

 samma syn att skåda: hvita, snöhöljda, svagt bugtade kam- 



