151 



ligen för vana att arbeta sig uppför den branta backen med 

 tillhjälp af en styfvare kvast. Till slut blef också jag i till- 

 fälle att känna igen mig själf skakande på ett par skider. 

 Hos herr Granit hade — såsom „namnet tillkännagaf" — in- 

 gen svag sida kunnat nog träffande framställas. 



Vår vistelse började småningom lida mot sitt slut. Med 

 herr Biese och Petrelius, hvilka kort efter hvarandra lemnade 

 Kultala, hade vi låtit tillkännagifva om den stundande afre- 

 san. Forkarlarne anlände redan den 23 Mars ,'5 (^h då vi 

 ännu icke voro färdiga, fingo vi i dem en välbehöflig för- 

 stärkning vid apparaternas och instrumentens nedtagande. 



Derförinnan ville vi dock ännu engång begagna oss af 

 de samma. Det gälde närmast att komma till klarhet, huru 

 den elektriska luftströmmen förhöll sig, om utströmningsappa- 

 raten hiijdes något mera öfver jordytan. Vi hade på fjället 

 rest en 36 fot lång stam, och en för ändamålet konstruerad 

 utströmningsapparat skulle nu placeras på ändan af densamma. 

 De första försöken misslyckades. Ett sista förtvifladt dylikt 

 skulle enligt fattadt beslut anställas under natten mot den 

 26 Mars. Vi hoppades nämligen att vinden skulle hvila den 

 tiden af dygnet, men väl uppkomna på fjället funno vi, att 

 så ingalunda var fallet. Tvärtom gungade stången, ehuru 

 stagad på fyra sidor, ganska betänkligt. Ingen kände sig 

 hugad att klättra upp med utströmningsapparaten. Och detta 

 så mycket mindre, som vi nogsamt viste att de bräckliga 

 glasisolatorerna, hvarpå apparaten skulle ställas, voro fylda 

 med koncentrerad svafvelsyra. Våra försök att förmå arbe- 

 tarena dertill slutades så att vi själfve måste gripa verket an. 

 Det lyckades slutligen mig att föra upp apparaten, ehuru jag 

 icke slapp att göra bekantskap med den fruktade syran. Den 

 förra nedtogs härpå, för att åter föras upp. 



Samtidigt med dessa arbeten uppe på fjället, hvilka fort- 



