166 



vintertiden flyttande ifrån ett ställe till ett annat. Om som- 

 maren åter föra lapparna en svår kamp för lifvet på Sompio- 

 järvis strand, samtidigt som renhjordarna drifva omkring Nat- 

 tastunturi och Maanselkä. Sista året bodde tre lappfamiljer 

 på en vacker ås vid PJestojoki, hvilken är en af Luirojokis 

 källförgreningar. Stället tycktes hafva tilltalat dess bebyggare 

 i hög grad, ty en familjefader hade valt trakten till sin stän- 

 diga vistelseort och byggt åt sig en hrääkkta,, hvilkens för- 

 delaktiga egenskaper i jämbredd med en MädkiitA egaren väl 

 förstod att framhålla. Kåtan var uppförd af tätt invid livar- 

 andra stälda smala tallar och utanpå fodrad med torf; dess 

 yttre synes på medföljande bild. På inre sidan äro viiggarne 

 jämförelsevis släta, men alldeles becksvarta af rök och sot. 

 I midten af kåtan befinner sig en mycket ursprunglig eldstad, 

 der eld nästan oafbrutet underhålles. Röken stiger rakt upp- 

 ur kåtan. Hela taket utgör nämhgen ett enda stort rökhål, 

 som dock förminskas vid stark storm. Denna öppning gör 

 äfven tjenst som fönster. Naturligt är att ett sådant rökhål i 

 förening med dörröppningen är en utmärkt ventilator. Häraf 

 följer att temperaturen uti kåtan vanligtvis är den samma 

 som ute. De förnödenheter, hvilka ej få plats uti kåtan, för- 

 varas utom den samma invid väggarna, invid nära belägna 

 trän och på en emellan tvänne tallar gjord lafve. Egaren 

 af denna bostad hade äfven åt sig uppfört en liten boda på 

 stolpar, hvilken synes i bakgrunden. Öfriga två byggnader 

 voro vanliga, med tyg utantill beklädda lappkåtor. Den ena 

 var mycket enkelt uppförd; ett antal störar hade stuckits i 

 drifvan och deras öfre ändar blifvit hopbundna; (ifver denna 

 stonnnc hade det för kåtan vanliga tyget blifvit utbredt; det 

 var alltsannnan. Något konstmässigare var den andra kå- 

 tan uppförd. Såsom af bilden synes så ej störarnes öfre ändar 

 invid hvarandra, utan äro åtskiljda omkring rököppningen. 



