111 



hållande till de tyska furstarnas förbundssträfvauden blir 

 för den skull tillika en redogörelse för, huru Sverge bevakade, 

 begagnade och befäste den maktställning', som vunnits 1648, 

 och i hvilken mån det i förhallande till sin förnämsta 

 buudsförvandt under 30-åriga kriget upprätthöll traditio- 

 nerna från den tid, då frukterna af förbundet skördades. 



En närmare undersökning af det material, som arkivet 

 i Stockholm erbjuder för belysning af Karl Gustafs och Kri- 

 stinas politik, klargjorde för mig därjämte, att den uppfatt- 

 ning, som den nyare utländska forskuingen bildat sig om 

 deras ståndpunkt på det diplomatiska område, om hvilket 

 här är fråga, i många afseenden tarfvade korrigering. 



Men framföralt fann jag, att en uttömmande historik 

 af ständernas federativa arbete öfver hufvud och oberoeude 

 af Sverges roll i det samma icke kunde begräusas till en 

 redogörelse för Rheualliansens uppkomst och den branden- 

 burgska uuionsplanen, samt än vidare, att den måste föras 

 längre tillbaka i tiden, än livad som hittills skett. Käl- 

 lorna gåfvo vittnesbörd om, att kretsdagsförhaudlingarna 

 under tidehvarfvet, i hvilka jämväl ständernas associe- 

 ringssträfvanden gjorde sig gällande, måste få en plats i en 

 sådan historik samt af dem icke blott förhandlingarna i 

 nedersachsiska kretsen 1651—5-1, som redan Köcher i öf- 

 verensstämmelse med sin uppgift beaktat, utan, såsom vik- 

 tiga särskildt för Sverges vidkommande, men äfven för frå- 

 gan i allmänhet, också förhandlingarna på konventet i 

 Frankfurt a. M. 1650 — 52, pä kretsdagarna i öfversach- 

 siska kretsen 1654 och 1658 samt i nedersachsiska kretsen 

 1657. De senare årens förhandlingar visade å andra sidan 

 hän till negociationer på hithörande område vid riksdagen 

 i Regensburg 1653—54 samt slutligen hän till underhand- 



