I. 



Sverges närmande till medlemmarna af konven- 

 tionen i Frankfurt. 



Under loppet af 1657 vidtar med kejsarvalet i Frank- 

 furt, med Danmarks anfall på Sverge och Österrikes infall 

 i Polen ett nytt skede i Sverges tyska politik; stiltjen i 

 den samma ger för en tid rum för feberaktig värksamhet. 

 Med kejsarvalet börjar därjämte en ny episod i kampen 

 mellan de två stora läger, i hvilka Europa då var deladt, 

 det habsburgska och det antihabsburgska. 



Redan länge hade det danska anfallet hotat. Men 

 livad som från svenskt håll i diplomatiskt hänseende vidta- 

 gits och till en början vidtogs för att möta angreppet, är 

 knappast ett omnämnande värdt. I februari 1657 fingo 

 visserligen Karl Gustaf Wrangel, residenten i nedersachsiska 

 kretsen Vincent Möller i Hamburg, och geheimesekreterareu 

 Stefan Gambrotius i uppdrag att försöka vinna furstarna 

 och ständerna i norra Tyskland, främst de braunschweigska 

 härtigarna och bland dem särskildt Kristian Ludvig, för 

 konungens sak. Men dessa ansatser till ett närmande blefvo 

 föga mer än halfmesyrer, och riksamiralen skördade liksom 



