8 



Snoilsky trodde icke och hade aldrig trott, säger 

 han, att det var något synnerligt och något „af värklig 

 effekt" att vänta af den planerade alliansen; han vågade t. 

 o. m. betvifla, att de konfedererades trupper någonsin 

 skulle komma att furas i fält. Att förbundet skulle få stor 

 omfattning, tog han för gifvet. Han hade alltid hört, att 

 det skulle stå hvart och ett af rikets ständer fritt att in- 

 träda i det samma utan afseende på religion. Men ju större 

 omfattning alliansen finge, ju flere ständer, som biträdde den, 

 desto svårare skulle det blifva .,att finna en hatt, för att 

 bringa alla dess hufvuden därunder". 



Oaktadt sålunda hela företaget hufvudsakligen bestod 

 „i ropet" om det samma, så anser Snoilsky dock, att det 

 kunde hafva sin nytta, främst emedan det, såsom man så 

 tydligt såg och han förut påpekat x ), från österrikiskt håll 

 vakte en sådan opposition. Kurfursten af Mainz, som främst 

 dref på alliansen, hade, betonar han återigen, helt säkert 

 ingen annan intention med den än att upprätthålla freden 

 — detta emedan han märkte eller befarade, att kejsaren 

 skulle låta sig förledas af Spanien till en brytning med 

 Frankrike 2 ). Det kunde i betraktande häraf nog icke skada 

 att skänka kurfursten understöd i hans sträfvan 3 ). Ty 

 skulle han fiuna, att ständerna, särskildt de evangeliska, 

 icke stode honom bi, utan visade honom misstroende, så 

 kunde han lätt föranledas att kasta sig i armarna på de 



!) I. 257. 



2 ) „alss woran Selbigem Churf ursten, welcher wie ein ver- 

 bräntes kindt das feuer des kriegs mächtig förcht, gar hoch ge- 

 legen". 



3 ) . . . „zumahlen ^veijlen Selbige iiber diesen werckh so sehr 

 saur an dem Kaijserl. hoff angesehen wiirdt". Jfr. I. 249, 255. 



