12 



Men samma dag-, som det braunschweigska furstehuset 

 affärdade sin iubjudning till Karl Gustaf, uppbröt denne från 

 Thorn för att företaga sitt tåg till öfre Polen och möta 

 den siebenbiirgska fursten Rakoczy, med hvilken han i 

 slutet af föregående år ingått sitt förbund till nämda rikes 

 delning. I Zawichost mottog han ungefär en månad efter 

 sitt uppbrott underrättelsen, att kejsar Ferdinand III den 

 2 april i Wien samlats till sina fäder *). Frågan om vid 

 det nya kejsarvalet den krona, som det habsburgska huset 

 burit i öfver 200 år, äfven denna gång skulle tillfalla det 

 eller ej, trädde därmed i förgrunden i Tysklands och Euro- 

 pas politik liksom under Carl V:s och Frans I:s dagar. Det 

 gestaltade sig till en diplomatisk kamp i Europa af väldiga 

 dimensioner, i hvilken samtliga de furstehus deltogo, som 

 öfver hufvud spelade en politisk roll i vår världsdel, om de 

 sju kurfurstarnes röster, som skulle afgöra valet. I spetsen 

 för det antihabsburgska lägret gick Frankrike. De talrika 

 sändebud, som värkade för de franska intressena vid de 

 tyska furstehofveu, anbefaldes att göra alt sitt till för att 

 förhindra, att en habsburgare ännu en gång skulle väljas till 

 kejsare och låta veta, att kardinalen vore beredd att om- 

 intetgöra sådant t. o. m. med vapenmakt 2 ). I juli 1657 af- 

 gick för att ytterligare bevaka Frankrikes intressen till 

 Frankfurt en lysande ambassad, anförd af marskalk de Gra- 

 mont och den verserade diplomaten Hugues de Lionne 3 ). 



*) K. E — Dnreel 10 april 1657. [A. S.] 



2 ) Pribram, Wahl Leopolds, 103 ff. 



3 ) Deras instr. delvis i tryck eller analyserad hos Pribram, 

 Wahl Leopolds, 113 not 3, och där omnämda arbeten. Angående 

 Mazarins valpolitik och plan att förvärfva kejsarkronan för Ludv. 

 XIV, Erdmannsdörffer- Oncken, 302. Jfr. Lettres du card. Masarin, VIII 

 passim. För kardinalens värksamhet i frågan efter riksdagen i 

 Kegensbnrg se I. 235—36. 



