15 



ocli vid sidan af det samma kurfursten själf såsom tänkande 

 och ledande makt i spetsen för kurkollegiet och riksständerna 

 — det var kärnan i Johan Filips program. I detta program 

 associeras helt naturligt valfrågan med frågan om en ut- 

 bildning af den allians, hvars förnämsta medlem kurfursten 

 var. Den skulle i sin vidgade form, d. v. s. om möjligt 

 stödd af utländska makter, blifva det fursteförbund han 

 behöfde. Men det var vid valförhandlingarnas begynnelse 

 långt ifrån klart, om det habsburgska eller antihabsbursgka 

 partiet skulle afgå med segern i kampen. Och om äfven 

 vågskålen snart lutade till Österrikes förmån, så hotades 

 kurfurstens fredsprogram inom kort i sin praktiska tillämpning 

 af faror 1 ), som gåfvo honom all anledning att vänta, tills 

 den politiska horizonten klarnade 2 ). 



Någon farhåga, för att förhandlingarna af de öfriga in- 

 tressenterna skulle bedrifvas med altför mycken fart, be- 

 höfde emellertid kurfusten icke hysa. Det var ju han ensam, 

 som hittils satt lif i dem och hållit tanken på alliansens ut- 

 vidgning vid makt 3 ). Från de senast inviterade, konungen 

 af Sverge och kurfursten af Brandenburg, fick man länge 



: ) Förvecklingarna i norr och öster genom Danmarks anfall 

 på Sverge och Österrikes infall i Polen. Härom nedan. 



2 ) För belysande af Johan Filips ställning se bl. a. Mentz, I. 

 68, 70 ff., Pribram, Rheinbnnd, 46, Wahl Leopolds 35. Jfr. hans 

 samtal med det miinsterska sändebudet Schmiesing våren 1658 . . . 

 wozu, (för upp rätthällande af fred i Tyskland)" kein besser Mittel 

 wäre, als alle kriegenden Krönen mit solchen Defensionsallianzen 

 im Zaume zu halten". Schmiesings rel. 1 maj 1658, hos Joachim, 

 412 not 2. Se för öfrigt för in värkan af underrättelsen om kejsarens 

 död pä Johan Filips förhållande till de allierade Joachim, 88-89. 



3 ) Närmare angående de allierades och inviterades hållning 

 Joachim, 196 ff. 



