21 



att å konungens vägnar försöka intala kurfursten att biträda 

 alliansen x ). 



I sammanhang med negociationen med Brandenburg 

 har äfveu Schlippenbach blifvit försatt i tillfälle att uttala 

 sin mening i alliansfrågan. Och om redan Snoilskys senare 

 depescher vittna om mindre förtroende till de allierade, än 

 residenten tidigare hyst, så har den talföre grefven, för 

 hvilken orden sällan tröto, när det gälde att måla papister- 

 nas anslag, på det bestämdaste afrådt sin konung att inlåta 

 sig med dem. Han trodde sig veta, att redan de inbjud- 

 ningsskrifvelser, som riktats till kurfursten, haft „sådana ap- 

 pendices", att det på det högsta skulle prejudicera Sverge 

 att inträda i förbundet 2 ). „Et quod anguis hic lateat sub 

 herba", var, ansåg grefven, icke svårt att se. Man viste, 

 förklarar han kategoriskt, att just de katolska och evan- 

 geliska furstar, som skulle inträda i alliansen spelade under 

 samma täcke med Danmark, hvars fiendtlighet trädde mera 

 och mera i dagen. Särskildt i stiften Munster och Osna- 

 biiick värfvades det offentligt för Danmarks räkning, medan 

 Sverges värfningar där förbjödos. „Iu summa", tillägger 



J ) Urk. u. Acten, VIII. 171—72. 



2 ) ... „in dem sie", fortsätter S. „zugleich die anregung 

 thun dass gleichsam natura, solcher confcederation undt des Chur- 

 fiirstens landen conservation undt darauf versprocheue garantie 

 mitbrächte, dass die Churfiirstens teutsche landen so wol ratione 

 der werbung undt durchziigen alss einiger völcker abholung aus 

 Teutschlandt mit dem Polnischen wesen nichtes solte zuthun ha- 

 ben". Källa följ. not. Schl. syftar tydligen här på de allierades 

 förklaring af den 21 februari och där förekommande passus, att 

 man icke önskade indragas i polska kriget. Jfr. I. 255 samt II. 

 11; för den ton Schl. anslog i fråga om katolikerna i allmänhet 

 det karakteristiska brefvet i Urk. u. Acten, VIII. 227. 



