23 



bundet eller att det åtmiustoue innebar en fara fur de 

 evangeliska, är en tanke, som ofta återkommer jämväl i de 

 meddelanden, som ingingo till konungen från annat håll. 

 Särskildt var Appelboom öfvertygad därom, och till samma 

 åsikt lutade fortfarande Steiuiger i Bremen l ). 



Att döma efter en skrifvelse till rådet i Stockholm i 

 slutet af juni har konungens tillförsikt till alliansföretaget 

 oaktadt dessa ofördelaktiga underrättelser än så länge varit 

 den bästa. „Ehuru i Tyskland finnas många", heter det i 

 brefvet, „som genom Polens och Österrikes drifter gå om 

 med att få oss utur riket, så är likväl att presumera, att 

 icke alla katolske, men för ingen del de evangeliske, skola 

 däruti consentera . . . utan hällre räcka oss efter all görlighet 

 handen, efter som de andliga kurfurstarna samt huset Braun- 

 schweig och Kassel . . . göra en defensions-allians mot dem, 

 som vilja oss i allas våra tyska länder angripa och göra 

 skada" 2 ). Men ett svarsbref till Schlippenbach, dateradt 

 några dagar senare, „ger vid handen, att Karl Gustaf 



J ) Steiniger — K. M. 6, 23, 30 mars 1657. [A. S.] Appel- 

 booms korrespondens innehåller nu liksom tidigare och senare 

 talrika och detaljerade uppgifter om de allierades negociation i 

 Haag. Se exempelvis Appelb. — K. M. 3 (13) nov., 1 (11), 15 (25) 

 dec. 1656, 8 jan , 5 febr., 25 mars, 2 april, 8, 18 maj (st n:o), 18 

 (28) maj, 1 (11) juni 1657 och flerstädes, Appelb. — J. O. 4 dec. 

 1656, 5 febr., 16 (26) mars, 24 mars, 2 april 1657. [A. S.j Belysande 

 för Appelbooms uppfattning om ett eventuelt närmande till de 

 allierade är, att han ansåg, det man i Haag tvekade att inlåta sig 

 med dem, „weil man besorget, dass man sich eine blasme beij al- 

 len Evangelischen auflladen werde, wenn man sich mit diessen 

 Papistischen fursten . . . einlassen wurde". Appelb. — K. M. 1 (11) 

 dec. 1656. [A S.] 



2 ) E. E. — rådet 20 juni 1657. [A. S.] 



