24 



icke blifvit oberörd af de misstankar, som uttalats 1 ). Och 

 samtidigt med skrifvelseu till rådet utfärdades till residenten 

 i Frankfurt, jämte eu fullmakt att deltaga i alliansunder- 

 handlingen 2 ), tvänne andra 3 ), hvilka icke tala fullt samma 

 språk som den, hvilken afgick till Sverge. Den låuga från- 

 varan i Polen och tidens korthet hade, förmäla skrifvelserna, 

 hindrat konungen att instruera uågot särskildt sändebud 

 för alliansunderhandliugen. Uppdraget lämnades därför åt 

 Snoilsky. Han borde söka komma under fund med afsikteii 

 och ändamålet med förbundet, se till, att det öfverensstämde 

 med rikskonstitutiouerna, fredsinstrumeutet och Hildesheim- 

 författningen samt att några farliga planer icke doldes 

 bakom det samma. För öfrigt skulle han försäkra de alli- 

 erades fullmäktige om konungens böjelse att inträda i en 

 „författuiug", som afsåg „det evangeliska väsendets" bästa 

 och upprätthållandet af allmän fred*). 



Det torde få tagas för gifvet, att konungens skrifvelse 

 till rådet främst afsåg att lugna sinnena hemma i eget 

 land vid en tid, då den fara, som hotade Sverges rike, var 

 öfverväldigande stor. På våren 1657 skred det habsburgska 

 lägret till nytt anfall mot sina fiender i Europa, och an- 

 fallet gälde denna gång hufvudsakligen Sverge. Karl Gustaf 

 kunde ej afvisa tanken att snart nödgas upptaga kampen 



! ) R. R. — Schlippenbach 13 juni 1657. [A. S.] Äfven andra 

 skrifvelser uttala dylika misstankar, exempelvis R. R. — Wolfs- 

 berg 6 juni 1657. [A. S.] 



2 ) R. R. — 19, icke 18 juni, såsom Säve (45) anger. 



3 ) R. R. — Sn. 18, 20 juni 1657. [A. S.] 



*) Skulle Snoilsky genom sin resa till Heidelberg blifva för- 

 hindrad att öfvervara den första konferensen, sä kunde han an- 

 förtro det kasselska sändebudet att föra konungens talan. 



