34 



ningen blef än starkare, när underrättelse ankom, att den 

 braunschweigska ambassaden, som i Ottenhausen anmält sig 

 till audiens hos den svenska konungen, icke blifvit emot- 

 tagen 1 ). 



Efter ett gemensamt besök hos Canstein den 14 juli 

 infunno sig emellertid de braunschweigska och kasselska 

 representanterna hos Snoilsky den IG i samma månad med 

 anmälan, att de nu voro färdiga att träda i underhandling 

 med de allierade och med uttalande af den förhoppning, att 

 man skulle kunna börja den samma gemensamt. I hvarje 

 fall — d. v. s. äfven om de på egen hand måste anträda 

 förhandlingarna — skulle de, hette det, alltid hålla Sverge 

 och Brandenburg tillträdet öppet. 



Snoilsky meddelade till svar, att han icke var försedd 

 med någon formell fullmakt. Konungeu hade nämligen gifvit 

 sina order i frågan åt sina förtroendemän i Stade och Wis- 

 mar 2 ). Han kunde i alla fall försäkra, att hans herre inga- 

 lunda ämnade undandraga sig det företag man hade för 

 händer, ,,i synnerhet som dessförutom samtliga rikets ständer 

 i kraft af riks- och kretskonstitutionerna voro skyldiga hvar- 

 andra all möjlig hjälp och assistens". Konungen var ju 

 för öfrigt redan medlem af en likartad „ partikular-författ- 

 ning" nämligen den hildesheimska. Om således detta företag 

 var stäldt på samma fot och afsåg samma mål, så var han 

 „eo ipso inbegripen i det samma" På hans biträde vore 

 för öfrigt så mycket mindre anledning att tvifla, som han 

 just nu af riket behöfde den assistens det var skyldigt 

 honom för hans härtigdöme Bremen. Hvad frågan quaestio 



') B. — K M. 8 ang. 1657. [A. S.] Köcher, 214. 

 2 ) Några andra order än de tidigare anförda hade man i Stade 

 och Wismar icke mottagit. 



