37 



med siua medallierade och åter nya med de braunschweigska 

 och kasselska sändebuden, gifva ett tillfredsställande svar: 

 Om, förklarade han, såsom de försäkrat honom, deras fur- 

 stehus vore eniga beträffande alliansens slutmål, d. v. s. 

 ömsesidigt skydd mot alt fiendtligt våld och upprätthållande 

 af freden, samt eniga om, att man icke skulle inblanda sig 

 i utländska krig, om man vidare utan hänsyn till konfession 

 skulle underhandla icke a corpore, utan viritim, så kunde 

 de svenska och brandenburgska sändebuden genast från 

 början efter öflig legitimation admitteras till underhandlingen. 

 Kurfursten hoppades, att om man nu slöte förbundet, äfven 

 Darmstadt och Wurtemberg skulle biträda. Vore äfven andra 

 riksständer benägna därför, så kunde man på detta sätt 

 få till stånd en värklig ,,uuiversalförfattning". Schwartzkopf 

 och Krosigk bekräftade i sitt svar ännu en gång i de båda 

 furstehusens namn, att äfven de ingalunda hade för afsikt 

 att fördjupa sig i utländska krig 1 ). 



Snoilsky hade för en resa till Heidelberg och Stuttgart 

 i och för valet, på en tid fått lof att lämna Frankfurt. 

 Han hade sålunda icke varit i tillfälle att följa de ofvan- 

 nämda förberedande förhandlingarna i detalj. Men de kas- 

 selska sändebudens meddelanden höllo honom något så när 

 au courant med livad som försiggick 2 ). Och det intryck 



: ) Joachim, 269-72. 



2 ) Sn. — K. M. 14 juli, 1 aug. 1657. [A. S.] Braunschweigarna 

 däremot visade sig långt ifrån lika tillmötesgående De tydde 

 hans anhållan om förtegenhet gentemot de allierade med att han 

 icke var ackrediterad såsom en begäran från hans sida, att Canstein 

 icke skulle admitteras till förhandlingarna, innan han själf kunde 

 prestera behörig legitimation af konungen. Detta hade naturligtvis 

 framkallat misstämning hos de brandenburgska representanterna. 



worauss selbige sich auch allerhandt gedancken und conse- 



quentzen machen wollen". Sn. — K. M. 14 juli 1657. [A. S.] 



