55 



den kasselska gesanden Meij, som han i medlet af septem- 

 ber mottog 1 i audiens och som å laudtgrefvens vägnar före- 

 slog, att Sverge jämte det braunschweigska linset och Kas- 

 sel sknlle inträda i de katolska furstarnas förbund såsom 

 ; ,det rätta medlet att bringa dem, som ej unnade riket 

 dess ro, pä andra tankar". 



Konungen lät tämligen oförtäkt förstå, det han ansåg, 

 att det med den föreslagna defensiousalliansen afsågs ett 

 bedrägeri eller att, om också ej ett sådant uttryckligen läge 

 under den, de allierade hade några baktaukar med den, 

 och att det var ingenting att bygga på den samma. Han 

 hade visserligen gifvit sina sändebud i Frankfurt fullmakt 

 och instruktion för förhandlingarna, men det var därför 

 ingalunda hans afsikt att utan vidare inlåta sig med de 

 katolska furstarna. Hau hade lärt både af sin „antecessor" 

 Gustaf Adolf och äfven erfarit själf, att man icke borde 

 sätta sin tro .,till blott papper och ord". Han betviflade 

 också, att det var de allierades allvar att admittera Sverge; 

 de skulle väl då ej så ifrigt drifva på, att landtgrefven och 

 de brauuschweigska furstarna förberedelsevis skulle afsluta 

 förbundet med dem. Tvifvelsutan var det tvärtom de ka- 

 tolskes afsikt att draga de båda furstehusen från Sverge. 

 Ty de viste, att sedan de lyckats däri, de ajidra evangeliska 

 furstarna i Tyskland, hvilkas makt ju ej var stor och hvilkas 

 länder skiljdes från hvarandra genom låuga afstånd, ej 



contra nos re vera diri guntur". E. K. — Courtin 12 juli. „Alle 

 consilia der Catholischen undt der Österreichischen gehen dahin 

 mit aller macht mieh auss dem Eömischen Keich zu bringeh", 

 heter det i ett postscr. till representanterna i England (Ii. E. 

 — Fleetwood och Friesendorff 23 sept.), och till Wrangel . . . „Och 

 känn jagh icke något gott förmoda uthaff the catholishes meneei 

 uthi Westphalische krijsen". E. E. — Wrangel 25 sept. 1657. [A S.j 



