57 



delats honom, att man smidde de farligaste anslag- mot 

 Sverge. Österrike, Polen och Brandenburg sågo det gyn- 

 samma ögonblicket kommet att med förenad makt kasta sig 

 öfver det svenska Pommern och skaffa Danmark så mycken 

 luft, att de braunschweigska furstarna och de närmast boende 

 katolska biskoparna *) jämte kung Fredrik antingen kunde 

 anfalla Karl Gustaf i hans rygg eller och bemäktiga sig 

 Bremen och Verden. Det sveuska Pommern skulle blifva 

 Brandenburgs lön 2 ). Redan länge hade Wolfsberg och 

 Schlippeubach anat och sett, att Fredrik Wilhelm mer och 

 mer aflägsnades från sin förra bundsförvandt i polska kri- 

 get 3 ). Hvad Wolfsberg denna gång meddelade om kur- 

 fursten öfverensstämde ganska nära med sanningen. Den 

 19 september trädde Fredrik Wilhelm genom fördraget i 

 Wehlau öfver på Polens sida mot erhållande af suveränite- 

 ten öfver Preussen *), och redan erbjöd han sig att i spetsen 



! ) . . . „welche insgesambt E\v. Kön. Maijtt. nachbarschafft 

 sehon iiberdriissig wehren". 



2 ) Wolfsberg — K. M. 8 (18) sept. 1657. [A. S.] Karl Gustaf 

 företedde brefvet för Meij med förfrågan hvad vid alt detta egent- 

 ligen vore att göra (Meij — landtgrefven [A. M.] 26 sept. 1657) 

 och öfversände brefvet i afskrift jämväl till landtgrefven själf. 

 K. M. - landtgrefven 30 sept. 1657. [A. S.] 



3 ) Se exempelvis Wolfsb. — K. M. 10 (20) juli, 1 (11) sept. 

 K. M. — Schlippenbach 25, 30 juli, Schlippeubach — K. M. 11 aug. 

 1657. [A. S.] Ännu långt senare trodde sig dock Schl. kunna räkna 

 på kurfursten. Urk. u. Acten, VIII. 230 not 2. 



") Fördraget undertecknades den 24 september och ratifice- 

 rades den 6 november. Se om dets. Mörner, Staatsverträge, 220 

 ff., och af nyare förf. Haumant, 204 ff., Philippson, I. 275. Jfr. Urk- 

 u. Acten, VIII. 272. För det något senare afslutna, men icke ratifi- 

 cerade fördraget mellan kurf. och konungen af Danmark Urk. u. 

 Acten, VIII. 581, Mörner, 228. Fridericia, 286. 



