59 



i Frankfurt att vid de förestående förhandlingarna låta veta, 

 det han alt fortfarande „propenderade" till alliansen. Men 

 då de förbundne „ vägrat att dirigera den mot konungen 

 af Danmark och nu kanske äfvenså måtte sig undandraga 

 att sluta den emot huset Österrike . . ., ty hade Snoilsky 

 att „ fordra af dem en förklaring, om de . . . huset Österrikes 

 attentater vilja hindra och alliansen inrätta, att han sättes 

 „contra quoscunque provincias mutuas turbantes". Vore de 

 förbundne färdiga att sluta alliansen på dessa villkor, så 

 var konungen till freds med att träda in i den. Vore de 

 det däremot ej, så skulle Biörenklou och Snoilsky remonstrera 

 sådant „efficaciter" de evangeliska och försöka att mellan 

 konungen och dem „ett förbund och defensionsvärk upprätta", 

 såsom bäst ske kunde. 



Det „ defensionsvärk" konungen ordar om är en länk 

 i ett vidlyftigare, som redan länge lekt i hans håg, och 

 hvars konturer långt före detta framskymta i den diplo- 

 matiska korrespondensen mellan honom och hans sändebud i 

 Europa. 



