GG 



oklarhet öfver hela linjen. Volmar fullbordade oredan genom 

 att sprida ut, att de allierade inbjudit Sverge och Branclen- 

 burg blott för att visa dem, att de ville halva ingenting med 

 dem att göra 1 ). 



Midt under sin väntan, livad som komma skulle, öfver- 

 raskades Snoilsky och de öfriga intressenterna i underhand- 

 lingen af att se Canstein visa en plötslig ifver för skynd- 

 samhet. Den braudenburgska ambassaden, Canstein, Johan 

 v. Portmann och Friedrich v. Jena, hvilken sistnämde kort 

 förut anläudt till Frankfurt, hade nämligen ändtligen mottagit 

 det väntade kreditivet, dateradt den 5 oktober 2 ). Med 

 hänsyn till de hotande underrättelserna, om huru Fredrik 

 Wilhelm mer och mer aflägsnade sig från Sverge, kunde 

 Snoilsky icke frigöra sig från misstauken, att det kanske 

 var kurfurstens mening att försöka påskynda alliausens af- 

 slutning och få det därhän, att Sverge blefve helt och hållet 

 utom den samma 3 ). Genom en extra sondering hos Canstein 

 trodde han sig emellertid konstatera, att denne autiugen 

 „simulerade öfver måttan" eller icke hade någon riktig- 

 vetskap om kurfurstens afsikter. Det senare föreföll honom 

 sannolikast. Hans betänkligheter lade sig något, då Cansteins 

 intresse för företaget snart tyktes sjunka ned till sin vanliga 

 nivå 4 ). Ända in i det sista fortsattes emellertid under 



som tidigare nämts, kunnat meddela konungen, att man i furste- 

 huset icke ville utsträcka förbundsförpliktelsen till utländska krig. 

 Ofvan II. 46. 



') Sn. - K. M. 3 okt. 1657. [A. SJ 



2 ) Joachim, 290. Jfr. ofvan II. 32. 



3 ) Sn. — K. M. 6 okt. 1657. [A. S.] Joachim, 290, Köcher, 



632 ff. 



4 ) Joachim, 290. Sn. - K. M. 10, 20 okt. 1657. [A. SJ Jfr. 



Ottos rel. 20 okt. 1657. [A. H.J Snoilsky riktade i alla fall till 

 konungen en fråga, huruvida det kunde vara skäl att fortfarande 



