68 



beträffande villkoren fur Sverges inträde i förbundet. Det 

 gälde helt enkelt »ständernas bästa välfärd och Bomerska 

 rikets ro", framhöll han, om konungen för sina tyska länder 

 blefve obetingadt innesluten eller ej. Alla, som voro i Frank- 

 furt och icke trälade för Österrike, erkände ju, att konungen 

 af Danmark med sitt anfall brutit freden samt att Sverges 

 kraf på rikets garanti var på „bästa sättet funderad". 

 Alla viste de, att österrikarne ,,utan sky" i Prag talade 

 om ett polskt härnadståg mot de svenska provinserna i 

 Tyskland. Alla, som låtsade vara patrioter, skriade däremot 

 och ville taga till svärdet. Hvarför drefvo de då icke den 

 nedersachsiska och de andra kretsarna till konungens värn 

 och assistens? Kurfursten af Mainz bedyrade, att det för- 

 bund, hvarom man underhandlade, skulle blifva en grundval 

 för garantin af freden. Sverge intresserade i freden, och 

 dess konung hade makt och krafter att stå för rikets säker- 

 het. Hvarför ville man då utesluta de svenska provinserna? 



Badenhausen antydde i sitt svar, att man ju icke 

 kunde förvånas, om „ständerna hade betänkande att träda 

 i skepp med Sverge, när det råkat i ett stormväder". Han 

 erinrade om, att kurfursten i hvarje fall visat sin goda vilja 

 genom sin ifver för alliansen och för bibehållandet af depu- 

 tationsdagen. Man borde afvakta livad han kunde uträtta. 

 Om fransmännen, som umgingos med Johan Filip intimare 

 än svenskarna, handhade saken rätt, så hoppades han, att 

 alt skulle gå väl och att Sverges provinser skulle intagas 

 obetingadt. Biörenklou och Snoilsky borde blott icke taga 

 sig så illa vid, om det i början gjordes svårigheter. Det 

 fans ju utvägar att hindra eller uppskjuta företaget l ). 



Det råd, som Badenhausen gaf, gick väl ihop med de 

 svenska representanternas uppfattning om den väg man 



l ) B:s diar. 6 okt. 1657. [A. S.] 



