82 



Både i Frankfurt l ) och i Liineburg klagade braun- 

 schweigarna högt öfver svenskarnas hårdhet på konventet. 

 Kristian Ludvig ansåg sig i en skrifvelse till representan- 

 terna vid alliansunderhandlingen 2 ) uttryckligen böra för- 

 klara, att man ,.zur Abwendung unausbleiblicher fiir Augen 

 gestandeneu Gefahr und majoribus mali" visserligen å kret- 

 sens vägnar beslutit att skrida till aktion mot Bremer-Vörde, 

 men för öfrigt ingalunda hade för afsikt att inblanda sig i 

 danska kriget. Icke dess mindre gaf, efter livad Otto viste 

 berätta från Frankfurt, konventets beslut att befria Bremer- 

 Vörde från danskarna de allierade åtskilligt att tänka på 3 ). 

 Schwartzkopf tog sig anledning af svenskarnas hotelser att 

 för Badenhausen framhålla nödvändigheten af att skynda 

 med underhandlingen i Frankfurt, ty man kunde ej veta, 

 hvad den nordiska kronan förde i sköldeu. Han frågade 

 ej så mycket efter, om Sverge blefve medlem af förbundet, 

 och -yrkade på, att man å landtgrefvens och furstehusets 

 vägnar ändtligen rent ut borde förklara, det mau ej ärnade 

 ingå alliansen med konungen, så vida icke de danska och 

 polska krigen undantoges 4 ). 



En ytterligare påminnelse om situationens allvar fingo 

 iutresseuterna i förhandlingarna om „författnings"-värket. 

 när underrättelse i början af november ingick, att en polsk 

 här under befäl af Czarniecki med rof och brand öfvergått 



alt, som användts för återeröfring och försvar af i kretsen ockupe- 

 rade orter — R. E. — Nicolai 22 okt. 1657. [A. S.] 

 !) Sn. — K. M. 24 okt. 1657. [A. S.] 



2 ) Skrifvelse dat. S okt. 1657. [A. H.] 



3 ) Ottos rel. 3 nov. 1657. Jfr. Ottos rel. 14 nov. 1657. (A. H.{ 

 Joachim, 307. 



*) Badenhausen — kass. reger. 24 okt. 1657. [A. M.] 



