84 



väl „ömma och hissna" öfver det polska infallet, men det 

 var, „som vore de fascinerade"; han kunde icke få dem 

 till »resolution" 1 ). Polackerna vände denna gång om lika 

 hastigt, som de kommit, men deras anfall kunde när som 

 hälst upprepas och utsträckas till Holstein. 



Det var under sådana förhållanden, som den 31 oktober 

 den andra konferensen hölls och förhandlingarna om den 

 nya förbundsrecessen började i Frankfurt. Till grund för 

 den samma lades Köln- och Frankfurtrecesserna af 1654 

 och 1655, hvilkas enskilda paragrafer skulle ändras efter 

 de voteraudes förslag. 



Efter ett tämligen oväsentligt andragande af Canstein 2 ) 

 togs ordet af Snoilsky. Han återhämtade för bättre minnes 

 skull och liksom för att utmana de allierade sitt andragande 

 från konferensen den 3, att hans herre med nöje sekun- 

 derade ett företag, i h vilket några af rikets furstar „in 

 particulari" förbundo sig att uppfylla, livad egentligen riket 

 i sin helhet var skyldigt till. Därefter hemstälde han 3 ), 

 huruvida icke, — då ju jämlikt inbjudningsskrifvelsen de 

 allierades syfte bland annat gick ut på att bana vägen för 

 „en genomgående, ingen uteslutande geueral-defensions-för- 



*) B. — K. M. 7 nov. 1657. [A. S ] Kurfurstarna af Sachsen 

 och Brandenburg svarade med insinuanta påminnelser, om att po- 

 lackerna ju gjorde ingenting annat än togo repressalier och att 

 de ingenting hällre velat än lefva i fred med riket, därifrån konun- 

 gen fört „hela arméer" emot dem. Kurf. af Brandenb. — pom. 

 reger. 9 nov., kurf. af Sachsen — pom. reger. 13 dec. 1657. [A. S.J 



2 ) För detaljerna af förhandlingarna på konferenserna, för så 

 vidt de icke beröra Sverge, hänvisas till Joachim. 



3 ) Med hänvisning till den 16 artikeln i Kölnreressen, som 

 stal de i utsikt intagande af äfven andra ständer i de kurrhenska 

 och westfaliska furstarnas allians. 



