stens och härtigens benägenhet för inträde. Med det snaraste 

 väntade de närmare besked från de respektiva hofven. Icke 

 litet orolig besvarade därför Suoilsky konungens bref med 

 en fråga, huru han skulle förfara för att icke gifva dem, 

 ni. a. o. just dem bland de evangeliske, om hvilkas goda affek- 

 tion för Sverge och den evangeliska saken man var mest 

 öfvertygad, anledning till misstro 1 ). Remonstrationerna till 

 de allierade uppskötos fortfarande, och i stället lämna Biören- 

 klou och Snoilsky till konungens „allernådigste eftertäukande", 

 huruvida man icke, sä framt de intresserade obevekligt skulle 

 hålla därpå, borde afsluta alliansen blott för Bremen och 

 Verden, då ju Hildesheimförbundet gälde endast för dessa 

 länder 2 ). „Det synes likt", bifogar Biörenklou, „att de 

 allierade och de iuviterade furstliga husen sluta ändå för 

 sig och måste sedan taga Österrike däri, formeraudes en 

 allians däraf emot kronorna. Kurmainz' utseende är im- 

 penetrabelt och kommer mig mycket suspekt före . . ., och 

 den braunschweigska kanslern Schwartzkopf är liksom hans 

 geheiraeråd 3 ). 



De svenska representanterna fingo snart i svart på 

 hvitt bekräftelse på sin förmodan, att „illimitata inclusio'' 

 för Sverge ej stode att vinna. På konferensen den 31 okto- 

 ber hade man uppdragit det mainziska direktoriet att affatta 

 formulär till fullmakter för de i underhandlingen deltagande 4 ). 

 Den 9 november kommunicerades de nämda formulären, och 

 i dem angåfvos för Sverges räkning endast härtigdömena 

 Bremen och Verdeu 5 ). Pommern skulle således uteslutas. 



>) Sn. — K. M. 27 okt. 1657. [A. S.] 



2 ) B. — K. M. 31 okt., Sn. — K. M. 27 okt. 1657. [A. S.] 



3 ) B. — K. M. 31 okt. 1657. [A. S.] 



4 ) Joachim, 293. 



5 ) Bilaga tiU Sn:s — K. M. 31 okt. 1657. [A. S.] 



