90 



lian Snoilskys proposition om admission af andra rikets 

 ständer; hau nämde Knr-Pfalz. Ansbach och Baireuth, Wtir- 

 temberg, Baden-Durlach och Hessen-Darmstadt 1 ). 



Det gälde för Snoilsky att besluta sig- i admissions- 

 f rågan och i motsats mot konung-ens order förklarade han, 

 att han „väl kunde konformera sig" med det brandenburgska 

 förslaget. Stiliseringen af fullmaktsformulären gled han 

 öfver, med „att det, som ännu möjligen kunde brista i den 

 ena eller andra af dem", väl kunde ställas på rätt, förrän 

 man komme till afslutning. I fråga om den kölnska reces- 

 sen, särskildt dess första paragrafer, hvilka ju innehöllo 

 „substantialia rei", och braunschweigarnas ändringsförslag 

 förbehöll han sig yttrandefrihet till längre fram. Men han 

 tog för gifvet, tillade han för att ändtligen fa de allierade 

 att öppna visiret, att det fans ingen af de förbundne, som 

 icke ville hälla freden, ingen som ville kränka någon eller 

 inblanda sig i utländska krig, utan att man tvärtom ville 

 rädda dem, som med våld blifvit indragna i sådana. Han 

 tog för gifvet, att livar och en af deltagarne ville göra 

 andra, livad han önskade, att andra skulle göra honom, och 

 att alla gillade förbundets i Köln-resessens ingång 2 ) antydda 

 äudamål. Han kunde därför väl konformera sig med dem. 



y ) Sn:s prot. 31 okt. (10 nov.) 1657. [A. S.] Joachim, 296-97. 



2 ) De förbundne kände sig förpliktade, hette det i den, . . . 

 „Versehung zu thun, darnit sie von sich selbst und auch von 

 Ihren angehörigen alle gewaltsame Anfälle abwenden", och 

 vidare förpliktade att värka för..., „dass allerseitz im Eeich 

 belegene Unterthanen Land und Leute gegen . . . gewalt- 

 same Anfälle . . . und andere Extorsiones (von vas Nahmen und 

 Ursprung dieselbe seyn können) als auch allén innerlichen und 

 inlandischen Tumult conserviret, defendiret und mainteniret seyn 

 und bleiben möeen". 



