92 



I enlighet med Kölnressen af år 1654, lydde vidare Meels 

 förklaring-, och inbjudningsskrifvelserna till Braunschweig 



och Kassel i maj 1056 afsåg det defensiv-förbund man 

 underhandlade om ingen offension, utan endast och allenast 

 upprätthållande af freden samt skydd för de allierades laud 

 och folk. Man kunde därför icke afgifva ett löfte om assi- 

 stens, hvilket skulle medföra förveckliug i ett redan påbör- 

 jadt krig, ty sådant skulle notoriskt göra det planerade 

 förbundet till en offensivliga. Man kunde m. a. o. låta in- 

 draga sig hvarken i det polska kriget eller i det danska. 

 Hvad särskildt kung Fredriks infall i Bremen beträffade, så 

 hörde rättsfrågan därom under riksständernas dom värj o. 

 Att man i den nu planlagda, fullkomligt frivilliga ,,defensions- 

 föreuingen" på för hand skulle förbinda sig till en parti- 

 kul ar, eljes hela riket och ständerna i gemen tillhörande 

 garanti för det samma, ansåg man icke rådligt, och man 

 hoppades, att sådana anspråk icke häller skulle göras. 

 Däremot vore man de ifrågavaraude krigen undantagna 

 beredd att inlåta sig med de inviterade, för så vidt det 

 gälde deras i riket belägua länder, i en ömsesidig defensiv 

 allians för framtida fall, och skulle man därjämte i riket 

 befordra, hvad som i allmänhet vore tjänligt för deras för- 

 svar 1 ). Konungen af Sverge hade ju — så förklarade sig 

 Boyneburg närmare privatim för Snoilsky efter konferensen 

 — flere fiender än Polen och Danmark, och det låg inom 

 möjlighetens område, att han snart skulle få än flere på 

 halsen, bland annat var han ju osäker, om hvad Braudenbnrg 

 förde i skölden: Man ville assistera Sverge mot alla andra 

 än Danmark och Polen, hvilka det ock skulle vara. 



!) Joachim, 302 f., Sn:s prot. 6 (16) nov. 1657. [A. S.] 



