96 



föregående kriget använde papisterna sin „force" att draga 

 protestanterna från hvarandra, men nu lade de sig på „fiues- 

 ser och smickelaktiga promesser". Huru hade de icke gynnat 

 staden Bremens „vidriga procedere"! De hade spelat under 

 samma täcke med konungen af Danmark, och nu gjorde de 

 svårigheter för Sverge och Brandenburg i alliansunderhand- 

 lingen. Att man i Kassel i allmänhet gått varsamt i berörin- 

 gen med dem, viste Biörenklou, men annorlunda var det 

 med braunschweigarna. De tyktes hålla kurfursten af Mainz 

 för ett värkligt orakel och drefvo på alliansen, som vore 

 „Hannibal ante portas", som skulle ett lörbund mellan de 

 förnämsta katolska och ett eller par evangeliska furstehus 

 kunna blifva hela rikets räddning. Men när det föreslogs, 

 att andra evangeliske skulle intagas i förbundet, så satte 

 de sig däremot. Den som emellertid icke såg, ,.hvad för 

 en orm är förborgad i gräset" med den alliansen, han skulle 

 „med sin och de andres skada en gång blifva klok". 



Dörnberg och Badenhausen trodde sig kunna försäkra. 

 — så föga anledning de än personligen hade att rosa braun- 

 schweigarna *) — , det de icke voro „på någon elak väg" 2 ), 

 utan endast behäftade med misstanken, att konungens af- 



1 ) Furstehusets representanter visade sig fortfarande främ- 

 mande mot dem och föga tillmötesgående. En order från Kassel 

 i början af november hade anbefalt de laudtgrefliga sändebuden 

 att tillsluta ögonen därför. Kass. reger. — Badenhausen 24 okt. 

 1657. [A. M.] Badenhausen kunde dock icke alltid dölja sitt miss- 

 nöje. I slutet af oktober hade han, såsom han meddelar Snoilsky, 

 varit och vidtalat braunschweigarna angående alliansen, men han 

 kom „lika klok därifrån". Sn. — K M. 20 okt. 1657. [A. S.] 



2 ) . . . „om iagh (Biörenklou) wille betrachta tilståndet i Pom- 

 mern och Brehmen", yttrade Badenhausen, „som thet war när thet 

 begijnte talas och skrifwas om K. M:ts inclusion, och som thet 



