99 



Snoilsky börjar med en kritik af de allierades uppfatt- 

 ning af begreppen offensiv och defensiv allians, sådan den 

 gifvit sig uttryck på de senaste konferenserna. Konsekven- 

 sen af deras uttalanden var, förklarar han, att endast 

 tidsomstäudigheten skulle auses bestämma skiluaden mellan 

 dem 1 ). En sådan uppfattning kunde Snoilsky omöjligt förena 

 sig om. Det kunde icke upphäfva begreppet defensivför- 

 bund, att intressenterna „in terminis defensivis" associerade 

 sig med en makt, som råkat ut för ett fiendtligt anfall. 

 Lika litet som den defension man f. n. förberedde i neder- 

 sachsiska kretsen i anledning af konungens af Danmark 

 orättmätiga infall i härtigdömet Bremen kunde anses för 

 ett offensivt krig; lika litet kunde en allians få en offen- 

 siv karaktär, om dess medlemmar förbundo sig med någon 

 endast och allenast för hans försvar. 



De allierade gjorde vidare det förbehåll för konfede- 

 rationens utvidgning, att de på intet sätt skulle indragas i 

 polska kriget, och hänvisade i sådant afseende till sin dekla- 

 ration af den 21 februari samt förklarade, att de utsträkt 

 nämda förbehåll äfven till det danska. Hvad beträffade 

 förstnämda kaution, så var den så öfvereusstämmaude med 

 den svenska konungens uppfattning, att om den samma icke 

 blifvit gjord af dem, man på svenskt håll skulle hafva 

 uppstält den t. o. m. som et conditio sina qua non. Konun- 

 gen begärde ingalunda, att några af rikets ständer i kraft 

 af detta förbund skulle inblandas i polska kriget eller i 

 andra krig utom riket. Han hoppades tvärtom, att genom 

 denna allians hvarje inblandning af de tyska provinserna i 

 främmande krig kraftigt skulle af värj as. Ty som bekant 



J ) Detta i anledning af uttalandet, att man skulle assistera 

 »Sverge, icke mot Danmark och Polen, men väl mot framtida fiender. 



