103 



en, undantagande dem, hvilka som bäst infesterade det i 

 ord och gärning. 



De sista dagarna i november infann sig. Snoilsky hos 

 Biörenklou, med sin remonstratiousskrift, hvilken denne „ef- 

 ter en och annan påmiunelse fuller gillade" l ). Men hän- 

 delsen fogade, att skriften aldrig kom att lämnas fram. 

 Den 26 sammankallades intressenterna ånyo till plenarkou- 

 ferens. I och för den afsedda specificeringen af de länder, 

 med hvilka deltagarne skulle biträda förbundet, — hvilken 

 specificering man nu enligt Cansteins förslag lämnat dem 

 själfva att uppgöra — , hade Snoilsky till det mainziska 

 kansliet insändt uppgiften: Konungen af Sverge för sina i 

 Tyskland belägna härtigdömen och länder, Bremen, Verden 

 och Pommern 2 ). I det utkast till den nya recesseus 

 första paragrafer, som Meel på konferensen kommunicerade 

 såsom resultat af de allierades ändringsförslag, var Sverge 

 i inledningen inkonsekvent nog upptaget för ofvannämda 

 tre provinser. För öfrigt stod det nyatfattade recessförslagets 

 1 § i närmaste öfverensstämmelse med det braunschweigska 

 förslagets andra. Den 2 § i det nya faststälde numera 

 närmare de allierades skyldigheter i fråga om fredsgarantin. 

 Artikeln stipulerade, att man genom det ifrågavarande för- 

 bundet icke ville tillbakasätta, hämma eller förhindra den för 

 afvärjande af orättmätigt våld i riket upprättade exekutions- 

 ordniogen, riks- och kretsförfattningen eller den i fredsslu- 

 tet faststälda generalgarantin, utan tvärtom så vid t möjligt 

 befordra dem, men skulle man dock icke „vi hujus foederis" 

 vara förbunden att uppfylla deras bestämmelser 3 ). 



') Sn. — K. M. 17 nov., B:s diar. 17 nov. 1657. [A. S.] 

 2 1 Sn. - K. M. 17 nov. 1657. [A. S.] 



3 ) Sn:s prot. 16 (26) nov. 1657. [A. S:] Joachim, 312-13. Dagen 

 före konferensen försökte Portmann, numera ensam i Frankfurt af 



