104 



Snoilsky och Biörenklou kunde icke frigöra sig fråu, 

 att det kommunicerade förslaget var uppfattadt i „tämligen 

 passerliga" ordalag, och medan de höllo på med gransknin- 

 gen af det samma, ingick från konungen en skrifvelse, hvil- 

 ken talade ett i viss man mindre fordrande språk än de 

 föregående 1 ). Den medgaf rätt för representanterna att * 2 ) 

 fortsätta förhandlingarna med de allierade endast för Bre- 

 men och Verden, på villkor att de uttryckligen skulle betinga, 

 att konungen genom exklusionen af sitt härtigdöme Pom- 

 mern icke uppgaf den rätt, som tillhörde Sverge såsom riks- 

 stånd i kraft af fredsinstrumentet och generalgarantin, utan 

 att hau tvärtom „expresse" ville hafva sig den förbehållen. 

 Modifierande sin tidigare order biföll därjämte konungen, 

 att icke blott Pfalz och Wurtemberg, utan äfven andra evan- 

 geliska ständer i och för vinnande af motvikt mot de katol- 

 ske jämte Frankrike skulle dragas med i underhandlingen. 

 Dock skulle representanterna se till, att de evangeliske icke 

 ginge för långt i den, så länge man icke viste, livart de 

 katolska furstarna egentligen sträfvade med förbundet, och 

 huruvida Sverge obetingadt kunde inneslutas däri. 



alla de brandenburgska sändebuden, öfvertala Snoilsky och de 

 kasselska att „likasom af sig förorsaka någon moram in negotio 

 tractatus, så at han kunde i medlertijdh fåå Instruktion". Biören- 

 klou och Snoilsky ansågo naturligtvis icke rådligt att draga skul- 

 den för fördröjandet af underhandlingen från Brandenburg på sig 

 själfva, „så mijckit mehr efter man inthet veet hvadh Churbran- 

 denburg förer i skiölden eller lährer gifwa för instruktioner", till-, 

 lägger B. B:s diar. 17 no v. 1657. [A. S.] 



1 ) B. B. — Sn. 9 nov. 1657. Skrifvelsens ankomst till Frank- 

 furt notificerad i Sn:s - K. M. 17 nov. 1657. [A. S.] 



2 ) — dock med tillbörliga remonstrationer, öfver att Pommern 

 skulle uteslutas, — 



